КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 910/1325/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016р.

у справі № 910/1325/16 (суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю

до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві

про стягнення 184 383,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення суми майнової шкоди , завданої позивачу тим, що ВДВС було завдано йому збитків у зв'язку з несвоєчасним перерахуванням коштів, стягнутих з відповідача за наказом, виданим у справі №910/9116/13.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. у справі № 910/1325/16 у задоволенні позову фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивачем всупереч ст.ст. 33-34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 85 Закону України "Про виконавче провадження" неправомірності дій державного виконавця при виконанні рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2014 р. у справі № 910/9116/13.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - фірма "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. по справі № 910/1325/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі порушення встановлених строків для перерахування коштів стягувачу, що надійшли на депозитний рахунок Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві свідчить про протиправність дій та наявність вини з боку Відділу державної виконавчої Святошинського районного управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 було прийнято до провадження апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М."- товариства з обмеженою відповідальністю та призначено справу до розгляду.

18.04.2016р. через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

В подальшому розгляд справи відкладався.

19.04.2016 року у судове засідання з'явився представник позивача, надав свої пояснення стосовно суті спору, крім того, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 19.04.2016 року, колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку, що оскільки у судове засідання представник відповідача не з'явився, а представник позивача заявив усне клопотання про відкладання, колегія суддів ухвалила клопотання позивача задовольнити, відкласти розгляд справи на 31.05.2016 рік. Представник позивача у судовому засіданні, був повідомлений про відкладення розгляду справи, що підтверджується Повідомленням про відкладення розгляду справи від 19.04.2016 року (а.с.94)

У судове засідання 31.05.2016 року представники сторін не язвились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином (а.с.63,64).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача, за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13, яке залишено в силі в частині вирішення спору по суті, та направлялось на розгляд в частині відстрочки виконання рішення, було стягнуто з фірми "Т.М.М." ТОВ на користь ТОВ "Ласка Лізинг" у зв'язку з невиконанням Договору лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р.: 1 741 451 грн. 85 коп. заборгованості, 74 142 грн. 16 коп. пені; 1 237 грн. 33 коп. втрат від інфляції; 15 571 грн. 94 коп. 3% річних. Витрати по сплаті судового збору в сумі 36648 грн. 08 коп. також стягнуто з відповідача на користь позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2014 р. на виконання рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2014 р. у справі № 910/9116/13, яке набрало законної сили у частині стягнутих сум, було видано наказ.

30.10.2014 року відповідно до банківських виписок по рахунку позивача та платіжної вимоги відповідача (а.с.18-26) при виконанні вказаного наказу Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (ВДВС, відповідач) 30.10.2014 р. були списані кошти з рахунку позивача, як з боржника за наказом, у загальній сумі 1 564 111,70 грн.

Як вбачається з виписки по рахунках (а.с.77) кошти на рахунок ТОВ "Мега Торг ЛТД", який є новим кредитором за договору лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р. (на підставі уступки права вимоги) та був замінений у справі № 910/9116/13 ухвалою Київського апеляційного господарського суду, надійшли лише 03.02.2015 р.

Обставина надходження коштів на рахунок ТОВ "Мега Торг ЛТД" лише 03.02.2015 встановлена рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2015 р. у справі №910/5112/15-г, тому не потребує повторного доведення в силу ст. 35 ГПК України.(а.с.12)

Як було встановлено судом першої інстанції, при винесенні рішення у справі № 910/9116/13, розрахунок, зокрема 3% річних та втрат від інфляції, був здійснений судом станом на 25.07.2013 р., а при винесені рішення від 28.04.2015 р. у справі № 910/5112/15-г судом було визнано обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача, "Т.М.М.", індексу інфляції за період з 01.08.2013 до 31.01.2015 включно в сумі 509382,39 грн. та 3% річних за період з 26.07.2013 по 02.02.2015 в розмірі 79725,10 грн. Витрати по сплаті судового збору в сумі 11782 грн. 15 коп. також стягнуто з відповідача на користь позивача.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2015р. у справі № 910/5112/15-г набрало законної сили, 29.07.2015 р. було видано відповідний наказ, за яким ВДВС відкрило 26.08.2015 . виконавче провадження № 48556986.(а.с.11)

Як вбачається з матеріалів справи, при виконанні зазначеного наказу ВДВС було списано з рахунку позивача, як з боржника за наказом, 11.09.2015 р. кошти у сумі 300 000 грн.(а.с.23) і 17.09.2015 р. кошти у сумі 100889,64 грн.(а.с.26), а разом 400889,64 грн.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що ВДВС було завдано йому збитків у зв'язку з несвоєчасним перерахуванням коштів, стягнутих з відповідача за наказом, виданим у справі № 910/9116/13, у зв'язку з чим у іншій справі № 910/5112/15-г було донараховано та стягнуто 3% річних та втрати від інфляції. При цьому позивач вважає, що у зв'язку з прийнятим судом рішенням належним виконанням зобов'язань було перерахування коштів, а саме через органи державної виконавчої служби, тому свої зобов'язання вважає виконаними у день списання з позивача та перерахування коштів ВДВС.

Позивач посилаючись на ст. 1191 ЦК України вважає, що замість державного органу (ВДВС), який несвоєчасно виконав судове рішення, позивач відшкодував ТОВ "Мега Торг ЛТД" втрати від інфляції та 3% річних, тому за приписами вказаної статті отримав право зворотної вимоги до ВДВС як до особи, відповідальної за завдану ТОВ "Мега Торг ЛТД" несвоєчасним перерахуванням коштів шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем всупереч ст.ст. 33-34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 85 Закону України "Про виконавче провадження " неправомірності дій державного виконавця при виконанні рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2014 р. у справі № 910/9116/13.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями , діями чи бездіяльністю органів державної влади місцевого самоврядування , їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 87 Закону України « Про виконавче провадження» - збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодування в порядку, встановленому законом.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження є правопорушення, що включає в як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи,яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Вимогами ст. 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт неправомірності дій чи бездіяльності державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду від 01.03.2011 року у справі №13/68-10.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем всупереч ст.ст. 33-34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 85 Закону України "Про виконавче провадження" неправомірності дій державного виконавця при виконанні рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2014 р. у справі № 910/9116/13.

Крім того, усупереч твердженням скаржника, належним виконанням зобов'язання було б відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 та 599 ЦК України перерахування позивачем коштів своєму кредитору у зобов'язаннях за договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р., неналежне виконання яких встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13 (залишено в силі в частині вирішення спору по суті).

За таких обставин, позивач в силу вищенаведених норм не був зобов'язаний очікувати на настання стадії примусового виконання рішення та прострочувати і надалі строк виконання зобов'язань за договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р. щодо сплати, зокрема, 1741451грн. 85 коп. заборгованості, та перерахувати їх кредитору за договором.

Посилання скаржника на норми Закону України "Про виконавче провадження" судом відхиляються, оскільки указаний закон не є забороною та перешкодою виконати позивачу зобов'язання за договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р. щодо сплати, зокрема, 1741451грн. 85 коп. заборгованості належним чином кредитору за договором, та повідомити про це державного виконавця, як про добровільне часткове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме бездіяльність позивача щодо невиконання договору лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р. належним чином у вигляді сплати 1 741 451 грн. 85 коп. заборгованості кредитору за договором призвела до порушення позивачем договірного зобов'язання та стало підставою для нарахування йому санкцій на підставі ст. 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено належними та допустимим доказами протиправну поведінку державного виконавця при виконанні рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2014 у справі № 910/9116/13.

Посилання апелянта на ст. 1191 ЦК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стягнуті з позивача втрати від інфляції та 3% річних не є завданою ТОВ "Мега Торг ЛТД" шкодою, яку відшкодував позивач, а є у розумінні ст. 625 ЦК України компенсацією ТОВ "Мега Торг ЛТД" втрат від інфляції та відшкодування йому 3% річних за час, який ТОВ "Мега Торг ЛТД" не користувався належними йому грошовими коштами з вини позивача, який не виконував взяті за договором лізингу № 1006/09/2007 від 18.09.2007 р. зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/1325/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/1325/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/1325/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/1325/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко