КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. cправа№ 910/24741/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Алендар Ю.І.

відповідача - не з'явились

третьої особи - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 р.

у справі № 910/24741/15 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс»

третя особа ОСОБА_3

про стягнення 2 338,55 грн в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 1 708,48 грн, 599,88 грн інфляційних втрат та 30,19 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 р. у справі № 910/24741/15 було залучено до участі у справі ОСОБА_3 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 р. у справі № 910/24741/15 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 р., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до того, що наданих Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» документів достатньо для задоволення позовних вимог у даній справі, а судом першої інстанції вказані докази не було прийнято до уваги та, у зв`язку з цим, прийнято незаконне рішення.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.03.2016 р. апеляційна скарга у справі № 910/24741/15 передана на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Руденко М.А., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.04.2016 р.

Розпорядженням № 09-52/1081/16 від 25.04.2016 р. у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/24741/15.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.04.2016 р. апеляційна скарга у справі № 910/24741/15 передана на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 р. було прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 р. було відкладено розгляд справи на 19.05.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р. було відкладено розгляд справи на 07.06.2016 р.

В засідання суду, призначене на 07.06.2016 р., представники відповідача та третьої особи повторно не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявними у матеріалах справи.

Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду скарги та доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначених представників не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

04.07.2013 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - страховик) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (далі - страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № -01, відповідно до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля Mazda 3, державний номер НОМЕР_1.

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9382730 04.05.2014 р. о 05 год. 20 хв. у Броварському районі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) між автомобілем Mazda 3, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, та автомобілем Ford Focus, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2014 р. у справі № 754/9631/14-п водія ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн.

08.07.2014 р. позивачем було складено страховий акт № 2673-02 до договору страхування наземного транспорта № -01 від 04.07.2013 р., відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 1 708,48 грн.

Також, на підтвердження вартості матеріального збитку позивачем надано рахунок-фактуру № 598409 РФ 00279016 від 08.07.2014 р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 2 668,48 грн.

На підставі вищевказаного та за умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № -01 від 04.07.2013 р. позивачем було виплачено на користь станції технічного обслуговування суму страхового відшкодування у розмірі 1 708,48 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 7618 від 08.07.2014 р.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9101538.

20.10.2014 р. позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» з вимогою № 4724 про відшкодування ПрАТ «ВУСО» понесених збитків в сумі 1 708,88 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс» не здійснило виплату суми страхового відшкодування на користь позивача в порядку регресу в сумі 1 708,88 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як передбачено ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як було зазначено вище, вина водія, який керував транспортним засобом Ford Focus, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3, була встановлена у судовому порядку постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2014 р. у справі № 754/9631/14-п.

Однак, згідно витягу Моторного (транспортного) страхового бюро, станом на дату ДТП - 04.05.2014 р., відсутній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного по відношенню до транспортного засобу державний номер НОМЕР_3, а поліс № АС 9101538, на підставі якого була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 у ПАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», визначений страховиком, як втрачений бланк.

Також, слід вказати, що зазначений вище поліс відсутній в матеріалах справи та не подавався на вимогу суду ані позивачем, ані відповідачем.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком першої інстанції про те, що позивачем не доведено суду, що саме відповідач є особою, яка зобов`язана відшкодувати збитки, завдані внаслідок скоєння ДТП 04.05.2014 р.

Стосовно доводів скаржника про те, що наданих ним документів достатньо для задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що поліс цивільно-правової відповідальності є первинним документом, який підтверджує факт наявності відповідальності відповідача за завдані збитки. Відсутність в матеріалах справи такого первинного доказу виключає можливість покладення відповідальності за завдані збитки на відповідача відповідно до умов чинного законодавства, як на страховика.

Також, колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» належними та допустимими доказами не доведено факт наявності зобов`язання відповідача з відшкодування шкоди в порядку регресу та не надано усіх необхідних документів, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог. Тим більше, Господарським судом м. Києва були вчинені усі необхідні дії для об`єктивного встановлення обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 26.11.2015 р. у справі № 910/24741/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/24741/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран