ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа № 6/227-09

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників:

від апелянта - Коваль Л.Л. - за довіреністю від 23.03.2016р.

від кредитора ПАТ "Державний ощадний банк України" - Канципа Є.С. - за довіреністю від 19.11.2015р. № 19/3-2/151,

від інших кредиторів - не з'явились,

ліквідатор Закорко В.В. - на підставі свідоцтва від 09.08.2013р. № 1632,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" (вх.№1527С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09,

за заявою Управління Пенсійного фонду України в Ковпаківському районі м. Суми, до Публічного акціонерного товариства "Центролит", м. Суми,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі №6/227-09 (суддя Соп'яненко О.Ю.) клопотання № 02-01/1756 від 11.04.2016 року ліквідатора Закорка В.В. про надання дозволу на продаж заставного майна АТ "Державний ощадний банк України" (вх. 1099)- задоволено частково. Надано дозвіл ліквідатору ПАТ "Центролит" арбітражному керуючому Закорко В.В. на продаж майна, що перебуває в заставі АТ "Державний ощадний банк України", а саме: надано дозвіл на продаж нерухомого майна ПАТ "Центролит", що забезпечує вимоги АТ "Державний ощадний банк України" шляхом проведення аукціону відповідно до вимог ст. 64, 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" із встановленням початкової вартості згідно оціночної вартості, що становить 52377698,00 гривень, а саме:

- перший аукціон проводити без можливості зниження початкової вартості;

- повторний аукціон зі зниженням початкової вартості на 20% та з можливістю подальшого зниження початкової вартості на самому аукціоні, але не нижче, ніж до граничної вартості, 50 відсотків початкової вартості.

Визначено, що формування лотів, що будуть виставлятися на продаж, доручити ліквідатору. В іншій частині клопотання № 02-01/1756 від 11.04.2016 року ліквідатора Закорка В.В. - залишено без розгляду.

Адвокатське об'єднання "Європейський правозахист" з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09 про надання дозволу на продаж заставного майна ПАТ "Державний ощадний банк України" та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні клопотання відмовити.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог кредитор посилається на порушення судом визначеного ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядку надання згоди на продаж заставного майна в порядку, які полягали в наступному:

- майно, дозвіл на продаж якого наданий судом, в порушення ст. 18 Закону України "Про іпотеку" жодним чином не ідентифіковано;

- порушено ч. 5 ст. 44 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо продажу майна як цілісного майнового комплексу;

- вартість майна визначена з порушенням ст. 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визначених у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів;

- надання згоди на продаж майна є передчасним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проведення ліквідатором інвентаризації майна;

- звернення ліквідатора до заставного кредитора від 10.02.2016р., 02.03.2016р., 24.03.2016р., на які послався суд в обґрунтування оскаржуваної ухвали, адресовані Директору департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення АТ "Державний ощадний банк України" ОСОБА_4, повноваження на надання згоди на продаж заставного майна якого не підтверджені.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор ПАТ "Центролит" арбітражний керуючий Закорко В.В. просить апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09 - без змін (вх.№ 5878 від 08.06.2016р.).

Зокрема, в обґрунтування своєї позиції у справі ліквідатор зазначає, що згода на відчуження заставного майна включена законодавцем до статті 42 Закону про банкрутство, є безумовною та надається кредитором-заставодержателем, або судом.

На думку ліквідатора, такі дії слід вважати складовою частиною процедури формування ліквідаційної маси боржника, у зв'язку з чим часткове задоволення судом заявленого клопотання, з огляду на дотримання заявником порядку узгодження продажу майна банкрута, яке є предметом забезпечення, з заставним кредитором, а також порядку визначення початкової ціни вартості майна, яке підлягає реалізації, є обґрунтованим та таким, що ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" просить прийняти судове рішення, яким апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09 - без змін (вх.№ 6113 від 14.06.2016р.).

На думку кредитора, при винесенні господарським судом Сумської області оскаржуваної ухвали встановлені фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, з наданням правильної юридичної оцінки, яка відповідає нормам чинного законодавства, а тому підстави для скасування ухвалу у суду відсутні.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09 про надання дозволу на продаж заставного майна ПАТ "Державний ощадний банк України" та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні клопотання відмовити.

Також, представником Акціонерного об'єднання "Європейський правозахист" в судовому засіданні було уточнено вимоги апеляційної скарги, а саме, замість помилково зазначеної в прохальній частині апеляційної скарги ухвали господарського суду Дніпропетровської області, скаржник просив вважати вірною ухвалу господарського суду Сумської області.

Враховуючи, що зі змісту апеляційної скарги вбачається, що предметом апеляційного оскарження є саме ухвала господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09, а також допущена при складені апеляційної скарги технічна описка не впливає на визначення справжнього волевиявлення заявника щодо оскарження вказаного процесуального документу, судова колегія вважає за можливе продовжити розгляду справи №6/227-09 з урахуванням заявлених Акціонерним об'єднанням "Європейський правозахист" уточнень до апеляційних вимог.

Представник ПАТ "Державний ощадний банк України", ліквідатор заперечували проти вимог апеляційної скарги, просили суд ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших кредиторів у справі за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.12.2009р. у справі №6/227-09 порушено справу про банкрутство ПАТ "Центроліт" в порядку ст. 6, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Сумської області від 15.04.2013р. Публічне акціонерне товариство "Центролит" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Корнілова Є.О.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.03.2015р. ліквідатором ПАТ "Центролит" призначено арбітражного керуючого Закорка Вадима Вікторовича та покладено на нього обов'язки щодо проведення ліквідаційної процедури боржника (т.48, а.с. 10-15).

Під час проведення ліквідаційної процедури ліквідатором проведено інвентаризацію та оцінку майна підприємства, в результаті якої виявлено майнові активи, що підлягають включенню до ліквідаційної маси та активи, що забезпечують кредиторські вимоги заставного кредитора ПАТ "Державний ощадний банк України".

З метою виконання вимог Закону про банкрутство щодо продажу майна, яке є предметом забезпечення, ліквідатором у вересні 2015 року було направлено до АТ "Державний ощадний банк України" лист з копією висновку оцінювача з метою погодження та отримання згоди на продаж заставного майна (т.52, а.с. 221-226).

Також, 10.02.2016р., 02.03.2016р, 24.03.2016р. ліквідатором до ПАТ "Державний ощадний банк України" було направлено листи з метою отримання згоди на продаж заставного майна шляхом проведення аукціону (т.51, а.с. 227-229), відповіді на які не було отримано.

У зв'язку з відсутністю відповіді заставного кредитора надання згоди на продаж майна, яке перебуває в його заставі, а також запобігання затягуванню ліквідаційної процедури, ліквідатор звернувся до господарського суду Сумської області з клопотання (вх.№1099/з від 12.04.2016р.), в якому просив:

1.Надати дозвіл на продаж нерухомого майна ПАТ "Центролит", що забезпечує вимоги АТ "Державний ощадний банк України" шляхом проведення аукціону відповідно до вимог ст. 64, 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" із встановленням початкової вартості згідно оціночної вартості, що становить 52377698,00 гривень, а саме:

- перший аукціон проводити без можливості зниження початкової вартості;

- повторний аукціон зі зниженням початкової вартості на 20% та з можливістю подальшого зниження початкової вартості на самому аукціоні, але не нижче, ніж до граничної вартості, 50 відсотків початкової вартості;

- другий повторний аукціон проводити зі зниженням початкової вартості на 20% від вартості першого повтороного та за відсутності бажаючих укласти договір початкову вартість знизити на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

2. Формування лотів, що будуть виставлятися на продаж, доручити ліквідатору.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі №6/227-09, якою частково задоволено клопотання ліквідатора Закорка В.В. про надання дозволу на продаж заставного майна АТ "Державний ощадний банк України" № 02-01/1756 від 11.04.2016 року, Адвокатське об'єднання "Європейський правозахист" звернулось з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Переглянувши у апеляційному порядку прийняту місцевим господарським судом ухвалу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 99 ч. 5-6 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство. В апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

З 19.01.2013р. набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.11р. (далі - Закон про банкрутство).

Статтею 8 Закону про банкрутство (в редакції з 19.01.2013) встановлено, що ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. В апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

Пунктом 1-1 Розділу X "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 р. (який набрав чинності 19.01.2013 р.) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, після 19.01.2013 р. реалізація майна боржника відбувається за правилами нової редакції Закону про банкрутство. Одночасно, це передбачає також і застосування інших положень Закону про банкрутство, які стосуються процедури реалізації майна боржника ПАТ "Центролит".

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Сумської області від 15.04.2013р. Публічне акціонерне товариство "Центролит" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Слід зазначити, що з числа положень Закону про банкрутство, в яких ідеться про продаж майна у ліквідаційній процедурі, необхідно виходити насамперед з тих приписів, які визначають відповідну судову процедуру і вміщені в розділі III "Ліквідаційна процедура" (оцінка майна банкрута; продаж майна банкрута; передання активів боржника, які залишаються не проданими на час закінчення ліквідаційної процедури тощо). Що ж до норм розділу IV Закону про банкрутство "Продаж майна у провадженні у справі про банкрутство", то вони застосовуються субсидіарно, тобто у випадку, якщо відповідне питання не врегульовано зазначеними приписами.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2015р. у справі № 4/7.

Так, частина 5 ст. 44 Закону про банкрутство встановлює обов'язок ліквідатора здійснювати продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу і тільки у разі, якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Отже, Законом про банкрутство встановлено пріоритет реалізації майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу та одночасно встановлено гарантію для кредиторів боржника, яка полягає в тому, що початковою вартістю такого майна повинна бути сукупність усіх визнаних грошових вимог кредиторів боржника.

Судова колегія зазначає, що матеріалами справи підтверджується дотримання під час проведення реалізації майна банкрута встановленої ч. 5 ст. 44 Закону про банкрутство порядку вимоги щодо реалізації майна банкрута у вигляді цілісного майнового комплексу за початковою ціною, що дорівнює сукупності визнаних вимог кредиторів, а саме, оголошеннями про проведення електронних торгів та повідомленнями про визнання їх такими, що не відбулися, які розмішені на сайті Міністерства юстиції України та містяться в матеріалах справи (т.52, а.с. 210-224).

Враховуючи, що продаж майна ПАТ "Центролит" у вигляді цілісного майнового комплексу здійснити не вдалось, подальші дії ліквідатора щодо реалізації майна, в тому числі, яке є предметом забезпечення, частинами є правомірними та такими, що вчинені з дотриманням встановленого Законом про банкрутство порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов'язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Статтями 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" врегульовано питання стосовно можливості зниження початкової вартості майна, що продається на аукціоні.

Так, згідно ст. 65 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобов'язаний провести повторний аукціон. Якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця протягом місяця організатор аукціону зобов'язаний провести другий повторний аукціон. Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону. До участі у повторному аукціоні не допускаються переможці попередніх торгів, що не сплатили в установлений строк вартості лота за договором, відмовилися від укладення договору купівлі-продажу чи від підписання протоколу із зазначенням результатів аукціону.

Статтею 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачені особливості проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, а саме, якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості. Повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону. Якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості. Під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір. Якщо після зниження початкової вартості виявиться бажаючий (бажаючі) укласти договір, аукціон проводиться у загальному порядку.

Крім того, судом враховується, що у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI, яким викладено в новій редакції Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Вищим господарським судом України вкладено Інформаційний лист від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)", з наступними змінами та доповненнями.

У п. 33 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. №01-06/606/2013 визначено, що положеннями статей 65, 66 Закону врегульовано питання стосовно можливості зниження початкової вартості майна, що продається на аукціоні.

Вперше аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості, якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону.

У разі закінчення аукціону без визначення переможця проводиться повторний аукціон зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків та з можливістю подальшого зниження початкової вартості на самому аукціоні, але не нижче, ніж до граничної вартості, - 50 відсотків початкової вартості. При цьому, про наведене зазначається у відповідному оголошенні.

Другий повторний аукціон проводиться зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків від вартості першого повторного аукціону та за відсутності бажаючих укласти договір початкова вартість знижується на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Відповідно до п.8 ст.49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію.

Таким чином, відповідно до статті 42 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013р., яка регламентує порядок формування ліквідаційної маси, законодавцем визначено порядок надання згоди на відчуження заставного майна, згідно з якого така згода є безумовною та надається кредитором-заставодержателем, або судом (за відсутності згоди кредитора-заставодержателя).

Оскільки надання згоди на відчуження заставного майна включено законодавцем до статті 42 Закону про банкрутство, такі дії ліквідатора слід вважати складовою частиною процедури з формування ліквідаційної маси.

Крім того, надання згоди на продаж заставного майна кредитором або застоводердателем відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство не пов'язане з наданням заставному кредитору права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, оскільки такий порядок та умови визначені законом.

Отже, порядок продажу майна банкрута, встановлений вказаним Законом, не встановлює безумовне право кредитора, вимоги якого забезпечені заставою майна, встановлювати додаткові вимоги щодо початкової вартості майна, що продається, а також порядку її зниження. Заставний кредитор надає лише згоду на реалізацію заставного майна, а порядок продажу майна банкрута відповідно до вимог вказаного Закону, в тому числі порядку зниження, визначаються безпосередньо самим ліквідатором банкрута у відповідності до приписів законодавства.

Так, згідно з ч. 2 ст. 43 Закону про банкрутство під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

Умови та порядок продажу майна в провадженні у справі про банкрутство передбачені IV розділом Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону про банкрутство початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

Обов'язковість здійснення оцінки з залученням суб'єктів оціночної діяльності в порядку, визначеному Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", встановлена Законом тільки щодо майна державних підприємство та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків. В інших випадках, як це передбачено ч. 1 ст. 43 Закону про банкрутство, майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором.

Отже, оцінку та продаж майна, в тому числі яке перебуває у заставі, здійснюється виключно ліквідатор, і відповідно погодження умов оцінки та продажу такого майна заставним кредитором нормами Закону про банкрутство не передбачено.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 17.11.2015р. у справі № 4/5025/1228/12.

Також, оцінка майна банкрута за новою редакцією Закону про банкрутство є власною компетенцією ліквідатора та може проводитись ним із застосуванням висновків експертів-оцінювачів або без такого застосування.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2015р. у справі № 9/36.

Як вбачається з матеріалів справи, початкова вартість реалізації нерухомого майна ПАТ "Центролит", що забезпечує вимоги АТ "Державний ощадний банк України", була визначена на підставі звіту суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалт-С" про оцінку майна (т.51, а.с. 221-225).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та пункту 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. № 1440, висновок про оцінку майна є складовою частиною звіту про оцінку майна. Відповідно, висновок про оцінку майна є підтвердженням факту проведення оцінки та наявності самого звіту про оцінку.

Оскільки ПАТ "Центролит" не є державним підприємством або підприємством, у статутному капіталі якого частка державної власності перевищує 50 відсотків, та майно банкрута не підлягає обов'язковій оцінці з залученням суб'єктів оціночної діяльності, посилання апелянта на порушення ліквідатором порядку визначення початкової вартості майна, яке підлягає реалізації, а саме, надання суду лише висновків про вартість майна без надання звітів про оцінку, не ґрунтується на положеннях Закону.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону про банкрутство у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна комітет кредиторів або окремий кредитор чи власним майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки.

Судова колегія зазначає, що скаржником не було вчинено жодних дій, зокрема, визначених вказаною нормою Закону про банкрутство, спрямованих на доведення необ'єктивності визначеної ліквідатором початкової ціни, що також свідчить про безпідставність тверджень заявника щодо заниження встановленої вартості відповідного майна банкрута.

Крім того, як встановлено господарським судом апеляційної інстанції, у вересні 2015 року ліквідатором було повідомлено заставного кредитора АТ "Державний ощадний банк України" про висновок оцінювача з метою погодження та отримання згоди на продаж заставного майна.

Згода АТ "Державний ощадний банк України" на продаж нерухомого майна ПАТ "Центролит", що забезпечує його вимоги, шляхом проведення аукціону відповідно до вимог статей 64, 65, 66 Закону про банкрутство із встановленням початкової вартості згідно оціночної вартості, що становить 52377698,00 грн., визначеної на підставі звітів суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалт-С", була надана банком ліквідатору банкрута листом від 29.04.2016р. № 55/2-01/662-4481, який підписано уповноваженим представником АТ "Державний ощадний банк України", тобто, після подання відповідного клопотання ліквідатора до суду (вх.№1099/з від 12.04.2016р.)

При цьому, надання відповідної згоди на продаж заставного майна заступником голови правління банку спростовує твердження скаржника про звернення ліквідатора з вимогою надати згоду на реалізацію майна банкрута, яким забезпечено вимоги даного кредитора, до неналежного представника ПАТ "Державний ощадний банк України".

Щодо посилання апелянта на відсутність ідентифікації в ухвалі місцевого господарського суду майна, щодо якого надано згоду на реалізацію, судова колегія зазначає наступне.

Частина 6 ст. 19 Закону про банкрутство встановлює, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство.

З огляду на те, що саме Законом про банкрутство встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів, норми вказаного Закону є спеціальними по відношенню до спірних правовідносин, у зв'язку з чим посилання апелянта на положення Закону України "Про іпотеку", якими, на його думку, повинен був керуватися господарський суд при розгляді клопотання ліквідатора, є безпідставними.

При цьому, положеннями ст. 42 Закону про банкрутство в частині, що регулює порядок надання господарським судом згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення вимог кредитора у справі, не містить додаткових умов щодо ідентифікації майна.

Відповідна норма Закону має на меті отримання згоди на продаж всього майна, що забезпечує вимоги відповідного забезпеченого кредитора у справі, відомості про яке міститься в матеріалах справи про банкрутство ПАТ "Центролит", а саме матеріалах заяви кредитора щодо визнання кредиторських вимог до боржника, яку було досліджено судом.

Крім того, відповідно до ст. 41, 44 Закону про банкрутство повноваження ліквідатора включають в себе відання майном боржника, проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута, вибору способів продажу активів.

Таким чином, питання визначення майна банкрута, яке є предметом забезпечення вимог кредитора, належать до компетенції ліквідатора банкрута, яким безпосередньо здійснюється його реалізація в межах ліквідаційної процедури.

Окрім цього, судова колегія зазначає, що у відповідності до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Реалізуючі передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Натомість, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Слід зазначити, що оцінка відповідності заявлених вимог та наслідків, які можуть мати місце у разі їх задоволення, здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, отримання згоди на продаж якого визначено предметом даного спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 30.03.2016р. у справі № 6/227-09 задоволено заяву АО "Європейський правозахист" про заміну кредитора по справі № 6/227-09 - ПАТ "МТС Україна" на АО "Європейський правозахист", залучено до участі у справі № 6/227-09 про банкрутство ПАТ "Центролит" правонаступника кредитора - ПАТ "МТС Україна" - АО "Європейський правозахист" в частині основного боргу в сумі 667,77 грн. та в частині судових витрат - 1720,50 грн.

Отже, у загальному розмірі кредиторські вимоги АО "Європейський захист" складають 2388,27 грн. та не забезпечені майном ПАТ "Центролит".

Апелянт в розумінні положень ст. 1 Закону про банкрутство не є забезпеченим кредитором та, з огляду на положення ч. 4 ст. 44 Закону, на час звернення з апеляційною скаргою до суду не має юридичного інтересу до майна банкрута, що забезпечує кредиторські вимоги АТ "Державний ощадний банк України".

Так, у ході проведення аукціону ціна реалізації майнових активів може бути як зменшена, так і збільшена, у зв'язку з чим саме за результатами проведеного аукціону можливо визначити ціну реалізованого майна як занижену.

Разом з тим, відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" на оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду кредитор ПАТ "Державний ощадний банк", вимоги якого забезпечені майном ПАТ "Центролит", згода на яке була предметом судового розгляду при винесенні оскаржуваної ухвали, також погоджується з правомірністю часткового задоволення клопотання ліквідатора банкрута, як такого, що не порушує права забезпеченого кредитора у справі.

З огляду на викладене, ухвалою господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі № 6/227-09 не вирішено питання про права та обов'язки Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист", яке не має статусу забезпеченого кредитора у справі № 6/227-09 про банкрутство ПАТ "Центролит" та вимоги якого не забезпечені заставою майна боржника.

З урахуванням положень Закону про банкрутство, яким надано суду повноваження щодо надання згоди на продаж заставного майна банкрута, приймаючи до уваги відсутність (на момент звернення до суду ліквідатора з відповідним клопотанням) згоди кредитора на продаж майна, що є предметом забезпечення його вимог, незважаючи на неодноразові звернення ліквідатора про надання такої згоди, беручи до уваги необхідність задоволення забезпечених заставою майнових вимог кредитора, а також виконання ліквідатором своїх повноважень у строки, передбачені чинним законодавством України, керуючись положеннями ст.ст. 38-42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд першої інстанції підставно частково задовольнив клопотання ліквідатора ПАТ "Центролит" Закорка Вадима Вадимовича (вх.№1099/з від 12.04.2016р.).

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених в ухвалі господарського суду Сумської від 29.05.2016р. у даній справі.

З огляду на вище викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду Сумської області від 29.05.2016р. у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі №6/227-09 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Європейський правозахист" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 29.04.2016р. у справі №6/227-09 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 21.06.2016р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Плахов О.В.