РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016№910/7040/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/7040/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудтехнологія», м. Бровари Київської області,

до публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», м. Київ,

про стягнення 655 225,44 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Мазура С.В. (довіреність від 02.10.2015 №б/н).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рембудтехнологія» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (далі - Банк) 488 100 грн. матеріальної шкоди і 167 125,44 грн. пені, а всього 655 225,44 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що: 19.11.2013 відповідач, не отримавши відповідного доручення від позивача, безпідставно перерахував з рахунку Товариства на рахунок товариства з обмеженою відповідністю «Діалог.Ком» (далі - ТОВ «Діалог.Ком») грошові кошти у сумі 488 100 грн.; жодних господарських відносин між позивачем та вказаним товариством ніколи не існувало; доручення на перерахування грошових коштів уповноважені особи позивача не давали; здійснити вказаний платіж самостійно за допомогою системи «Клієнт-Банк» позивач не міг у тому числі через вихід з ладу комп'ютера, на якому була встановлена програма «Клієнт-Банк»; діями відповідача порушено вимоги Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) від 21.01.2004 №22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (далі - Інструкція).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 20.05.2016 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке:

19.11.2013 до Банку по системі «Клієнт-Банк» надійшов електронний платіж (платіжне доручення від 19.11.2013 №2468) про перерахування грошових коштів у сумі 488 100 грн. з поточного рахунку Товариства №2 на рахунок контрагента - ТОВ «Діалог.Ком» (рахунок №2046, банк отримувача ПАТ «АктаБанк»);

за результатами перевірки електронних документів щодо перерахування коштів у сумі 448 100 грн. з рахунку Товариства на користь ТОВ «Діалог.Ком» Банком було встановлено, що підпис користувача Клієнта є автентичним, а саме на платіжне доручення накладено коректний електронний цифровий підпис уповноваженої особи Товариства, що підтверджується витягом із програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк»;

посилання позивача на те, що грошові кошти останнього в сумі 448 100 грн. були несанкціоновано списані Банком на підставі платіжного доручення від 19.11.2013 №2468 є безпідставними враховуючи те, що розрахунковий документ відповідає умовам договору банківського рахунку від 15.09.2009 №09-09-15-000030 (далі - Договір), додаткової угоди від 15.09.2009 №1 до Договору та вимогам Інструкції на предмет наявності в них необхідних реквізитів електронного розрахункового документа, що використовуються в системі «Клієнт-Банк»; при цьому, відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах платіжного доручення, несе уповноважена особа Товариства, яка завізувала даний документ;

Банк зобов'язаний здійснити перевірку платіжного доручення на предмет його відповідності вимогам законодавства, проте в жодному разі на останнього не покладається обов'язок щодо перевірки цільового призначення фінансової операції стосовно переказу коштів на користь третіх осіб;

за результатами проведеного службового розслідування Банком складено звіт від 20.11.2013 №б/н «Про інцидент інформаційної безпеки системи Клієнт-Банк з ТОВ «Рембудтехнологія», зі змісту якого вбачається, що при здійсненні перерахування грошових коштів у сумі 488 100 грн. з поточного рахунку Товариства №2 на рахунок контрагента - ТОВ «Діалог.Ком» позивач виходив на зв'язок із зовнішньої ІР адреси 92.60.181.25, яка постійно використовувалась останнім у роботі в системі «Клієнт-Банк», що свідчить про те, що платіж було проведено саме з комп'ютера Товариства, до якого підключена система «Клієнт-Банк»; враховуючи грубі порушення Товариством вимог до персонального комп'ютера, на якому розміщена система «Клієнт-Банк», Банк надав обов'язкові рекомендації щодо захисту системи «Клієнт-Банк» та персонального комп'ютера Товариства.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.06.2016 надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у судовому засіданні 30.05.2016, що підтверджується протоколом судового засідання від 30.05.2016 та розпискою.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 13.06.2016 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.09.2004 Товариством (клієнт) і Банком (банк) укладено Договір, за умовами якого:

- банк зобов'язується:

відкрити клієнту поточний рахунок №2 на підставі документів, визначених сукупністю нормативно-правових актів України, в тому числі НБУ (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 Договору);

приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з поточного рахунку та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, що клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 Договору);

- банк зобов'язаний надати клієнту послуги у відповідності до положень Договору та з дотриманням вимог законодавства України (підпункт 3.1.1 пункту 3.1 Договору);

- клієнт зобов'язаний при користуванні послугами дотримуватись вимог законодавства України (в тому числі нормативно-правових актів НБУ), зокрема, принципів організації безготівкових розрахунків, їх форм, стандартів документів, правил введення касових операцій, вимог стосовно ідентифікації клієнта тощо (підпункт 3.3.1 пункту 3.3 Договору);

- Договір набирає чинності з дня відкриття поточного рахунку та діє до моменту закриття поточного рахунку (пункт 8.1 Договору).

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Товариством (клієнт) і Банком (банк) 15.09.2009 укладено додаткову угоду №1 до Договору, за умовами якої:

- сторони домовились про те, що банк надаватиме клієнту послуги, пов'язані з проведенням клієнтом безготівкових розрахунків в національній та іноземній валюті, з використанням програмно-технічного комплексу «Клієнт-Банк» згідно з вимогами законодавства України (в тому числі нормативно-правових актів НБУ) (пункт 1.1 додаткової угоди);

- під час здійснення розрахунків за допомогою системи «Клієнт-Банк» використовуються електронні розрахункові документи, форми яких встановлюються НБУ (пункт 1.2 додаткової угоди);

- використання системи «Клієнт-Банк» вимагає наявності у клієнта електронно-обчислювальної техніки та засобів зв'язку, що відповідають вимогам Інструкції користувача системи «Клієнт-Банк» в Банку (пункт 1.3 додаткової угоди);

- підключення клієнта до системи «Клієнт-Банк» проводиться після укладання сторонами даної додаткової угоди та підтверджується актом про приймання інсталяційного пакету-підключення (CD, flash), що включає програму для створення (генерації) нових ключів електронних цифрових підписів (далі - ЕЦП) (пункт 1.4 додаткової угоди);

- встановлення та супроводження системи «Клієнт-Банк» здійснюють або відповідальні особи, що перебувають в трудових відносинах з банком, або клієнт здійснює самостійно (пункт 2.1 додаткової угоди);

- електронні розрахункові документи, що передаються клієнтом до банку, мають відповідати формату платіжних документів системи електронних платежів НБУ, із зазначенням ЕЦП; ЕЦП отримують посадові особи клієнта, які мають право підпису розрахункових документів від імені клієнта, в день встановлення клієнту системи «Клієнт-Банк»; на підтвердження отримання ЕЦП посадовими особами клієнта, які мають право підпису розрахункових документів від імені клієнта, сторони підписують акт про прийняття інсталяційного пакету-підключення (CD, flash) (пункт 2.2 додаткової угоди);

- всі ризики використання ключів ЕЦП будь-якою особою відмінною від осіб, які генерують ключі ЕЦП, покладається на клієнта; вирішення питань, які пов'язані з безпекою зберігання ключів ЕЦП, доступом до ключів ЕЦП сторонніх осіб покладається на клієнта (пункт 2.4 додаткової угоди);

- з моменту створення ЕЦП посадовими особами клієнта, клієнт самостійно забезпечує зберігання таких ЕЦП, доступ до ЕЦП та їх використання виключно посадовими особами клієнта (пункт 2.5 додаткової угоди);

- банк не несе відповідальності за наслідки використання ЕЦП особами, які не є посадовими особами клієнта, які мають право підписувати розрахункові документи від імені клієнта (пункт 2.6 додаткової угоди);

- електронний розрахунковий документ має однакову юридичну силу з паперовим розрахунковим документом; ЕЦП на електронному розрахунковому документів має однакову юридичну силу з підписом посадової особи «Клієнта» на паперовому розрахунковому документі (пункт 2.7 додаткової угоди);

- відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка підписала цей документ ЕЦП (пункт 2.8 додаткової угоди);

- ЕЦП є обов'язковим реквізитом електронного документа; електронний документ на переказ, що не засвідчений ЕЦП, не приймається до виконання банком (пункт 2.9 додаткової угоди);

- банк забезпечує перевірку ЕЦП на кожному електронному розрахунковому документі, що надходить від клієнта, та за платіжним файлом (пункт 2.11 додаткової угоди);

- клієнт зобов'язаний забезпечувати зберігання системи «Клієнт-Банк», та виключити їх псування, втрату, використання особами, які не є посадовими особами клієнта, які мають право підписувати розрахункові документи від імені клієнта (пункт 3.1 додаткової угоди);

- клієнт зобов'язується виконувати всі вимоги щодо захисту інформації в системі «Клієнт-Банк», передбачені нормативно-правовими актами НБУ та експлуатаційною документацією системи «Клієнт-Банк» (пункт 3.2 додаткової угоди);

- у разі оформлення клієнтом електронних розрахункових документів з порушенням вимог Договору, в тому числі даної додаткової угоди, банк має право відмовити клієнту у вчиненні відповідної операції (пункт 3.6 додаткової угоди);

- додаткова угода вважається укладеною з дня її підписання сторонами (пункт 5.2 додаткової угоди).

У 2009 році Банком та Товариством підписано акт про приймання інсталяційного пакету-підключення (CD, flash), відповідно до якого сторони: визнають юридичну еквівалентність документів, завірених як звичайним, так і електронним підписом; підтверджують передачу/отримання інсталяційного пакету-підключення (CD, flash), що включає програму для створення (генерації) нових ключів електронно-цифрового підпису; підтверджують, що програмні засоби, передані банком клієнту, придатні для експлуатації за призначенням; створили електронний ключ адміністратора системи на підставі секретного паролю для шифрування інформації, що передається, та відкритого імені адміністратора клієнта для входу в систему; підписання акта обома сторонами означає взаємне признання електронно-цифрового підпису; генерація ключів проводиться кожні 365 календарних днів у відповідності до експлуатаційних документів банку.

Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками товариств.

Судом встановлено, що 19.11.2013 відповідачем було отримано від позивача електронний розрахунковий документ (платіжне доручення) №2468 про перерахування коштів у сумі 488 100 грн. на рахунок ТОВ «Діалог.Ком».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» встановлено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки).

Здійснена відповідачем перевірка достовірності ЕЦП підтвердила, що вказаний платіж був підписаний легітимним цифровим підписом, що належить уповноваженому представнику Товариства.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний прийняти та виконати належним чином оформлене та підписане розпорядження позивача щодо перерахування коштів у сумі 488 100 грн.

20.11.2013 позивач звернувся до Банку з заявою, в якій Товариство у зв'язку із виходом з ладу комп'ютера, на якому встановлено програму «Клієнт-Банк», просило провести відповідну перевірку обставин викрадення коштів підприємства у сумі 488 100 грн.

Банком 20.11.2013 проведено службове розслідування у зв'язку з чим складено звіт «Про інцидент інформаційної безпеки системи Клієнт-Банк з ТОВ «Рембудтехнології», яким встановлено таке:

- комплекс «Клієнт-Банк» був встановлений на звичайному персональному комп'ютері, вхід до комп'ютера був не заблокований; даний ПК використовувався також для вільного доступу до мережі Інтернет;

- ЕЦП системи «Клієнт-Банк» клієнта знаходить не на дискеті чи іншому пристрої, а в каталозі, до якого мають доступ певна кількість спеціалістів компанії;

- ключ адміністратора, директора і бухгалтера зберігались разом;

- даний ПК був підключений до загальної мережі фірми;

- за протоколами сеансу зв'язку з Банком (в логах із сторони клієнта) зовнішня ІР адреса 92.60.181.25 належить Товариству і постійно використовувалась в роботі з Банком по системі «Клієнт-Банк»;

- ІР адреса 91.234.40.22 являється не визначеною і в лог-файлах сеансів зв'язку з Банком по системі «Клієнт-Банк» з'явилась лише після 16:31:22 19.11.2013;

- платіжне доручення №2648 на суму 488 100 грн. було сформовано з комп'ютера клієнта (Товариства);

- клієнт стверджує, що під ІР адресою 91.234.40.22 вони не працюють.

У зв'язку з викладеним Банк рекомендував Товариству:

- терміново створити нові ключі ЕЦП для підпису платіжних документів і відправити в Банк на сертифікацію;

- зберігати ключі ЕЦП на змінних носіях, та в неробочий час у недоступному місці;

- відповідальним особам за роботу системи «Клієнт-Банк» паролі зберігати самостійно і нікому їх не повідомляти;

- паролі на доступ до ЕЦП повинні бути унікальними і унеможливити доступ до них сторонніх осіб;

- обмежити доступ до системи «Клієнт-Банк» виключно особам, які в межах своїх повноважень мають право на роботу з системою «Клієнт-Банк»;

- встановити на робочому місці системи «Клієнт-Банк» ліцензійне антивірусне забезпечення.

22.11.2013 Банк звернувся до Подільського районного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення ТОВ «Діалог.Ком», яке полягає у заволодінні останнім коштами Товариства у сумі 488 100 грн. шляхом обману із застосуванням системи «Клієнт-Банк».

Пунктом 2.10 Інструкції встановлено, що клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку.

Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Відповідно до пункту 11.1 Інструкції оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією, визначеною в договорі між банком та клієнтом, клієнт може здійснювати за допомогою систем дистанційного обслуговування.

Дистанційне обслуговування рахунку клієнт може здійснювати за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг» тощо.

Згідно з пунктом 11.3 Інструкції юридичною підставою для роботи клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування і оброблення банком дистанційних розпоряджень клієнта є договір банківського рахунку.

У договорі обов'язково мають обумовлюватися права, обов'язки та відповідальність сторін, порядок вирішення спорів у разі їх виникнення тощо.

Пунктом 11.5 Інструкції встановлено, що під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов'язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суму цифрами; призначення платежу; електронний/і цифровий/і підпис/и; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити».

Відповідальні особи платника, які вповноважені розпоряджатися рахунком і на законних підставах володіють особистим ключем, від свого імені або за дорученням особи, яку представляють, накладають підписи під час створення електронного розрахункового документа.

Відповідно до пункту 11.8 Інструкції під час використання систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк» клієнт має дотримуватися всіх вимог, що встановлює банк, з питань безпеки оброблення електронних розрахункових документів. Якщо це передбачено в договорі, то банк має право виконувати періодичні перевірки виконання клієнтом вимог щодо захисту інформації та зберігання засобів захисту і припиняти обслуговування клієнта за допомогою системи в разі невиконання ним вимог безпеки.

Згідно з пунктами 18.1, 18.2 та 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ.

Порядок застосування електронного підпису, у тому числі електронного цифрового підпису, для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи.

Платіжне доручення від 19.11.2013 №2468 на суму 488 100 грн. було сформовано, підписано уповноваженою особою Товариства та надіслано на виконання Банку через систему «Клієнт-Банк» з ІР адреси позивача, яка останнім використовувалася для роботи із вказаною системою, а відтак, у Банку були відсутні підстави для повернення вказаного платіжного доручення Товариству без виконання.

Таким чином, Банком було належним чином виконано вимоги Інструкції, умови Договору та Додаткової угоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача 488 100 грн. матеріальної шкоди у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору і Додаткової угоди та вимог Інструкції.

Частинами першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді реальних збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Проте, позивачем не доведено суду ні наявності збитків (у розумінні статті 22 ЦК України та 225 ГК України), ані вини відповідача чи причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) Банку і шкодою, завданою Товариству.

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог Товариства про стягнення з Банка матеріальної шкоди в сумі 488 100 грн.

Що ж до вимог про стягнення з відповідача 167 125,44 грн. пені, то слід зазначити таке.

Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу з рахунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов'язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується завдання відповідачем Товариству матеріальної шкоди у сумі 488 100 грн., за які позивач нараховує Банку пеню, то підстав для стягнення пені теж немає.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2016.

Суддя О. Марченко