донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.06.2016 справа №905/407/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засіданняОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача 1: від відповідача 2: від третьої особи 1: від третьої особи 2:не зявився ОСОБА_6 за довіреністю не зявився не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від10.03.2016р.
у справі№905/407/16 (суддя Тоцький С.В.)
за позовом:Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» м.Родинське, Донецька область
до відповідача 1: до відповідача 2: за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» м. Полтава Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ ОСОБА_7 енергетики та вугільної промисловості України м. Київ ОСОБА_7 фінансів України м. Київ
провизнання недійсним договору № Ш-01/ФЛ фінансового лізингу від 21.08.2010 з врахуванням всіх додаткових угод: №1 від 07.09.2010 р, №2 від 04.01.2013, №3 від 11.02.2013 ( в тому числі Договір № Ш01/ФЛ фінансового лізингу в редакції від 11.02.2013), №4 від 11.02.2013, №5 від 27.04.2013, укладений між ТОВ «Газенерголізинг» ( ТОВ «Український лізинговий фонд» з 11.02.2013), як лізінгодавцем, та ДП «ВК «Краснолиманська»

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» м.Родинське, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» м. Полтава та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7 енергетики та вугільної промисловості України м. Київ та ОСОБА_7 фінансів України м. Київ про визнання недійсним договору № Ш-01/ФЛ фінансового лізингу від 21.08.2010 з врахуванням всіх додаткових угод: №1 від 07.09.2010 р, №2 від 04.01.2013, №3 від 11.02.2013 ( в тому числі Договір № Ш01/ФЛ фінансового лізингу в редакції від 11.02.2013), №4 від 11.02.2013, №5 від 27.04.2013, №6 від 01.11.2013р. укладений між ТОВ «Газенерголізинг» ( ТОВ «Український лізинговий фонд» з 11.02.2013), як лізінгодавцем, та ДП «ВК «Краснолиманська».

В ході судового розгляду, ухвалою господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. у справі №905/407/16, залучено до участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_7 енергетики та вугільної промисловості України та ОСОБА_7 Фінансів України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. по справі №905/407/16 позовні вимоги задоволені повністю. Визнано недійсним Договір №Ш-01/ФЛ Фінансового лізингу від 21 серпня 2010р. з врахуванням всіх додаткових угод: №1 від 07.09.2010р., №2 від 04.01.2013р., №3 від 11.02.2013р. (в тому числі Договір №Ш-01/ФЛ Фінансового лізингу в редакції від 11.02.2013р.) №4 від 11.02.2013р., №5 від 27.04.2013р., №6 від 01.11.2013р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» (Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» з 11.02.2013р.), як лізингодавцем, та Державним підприємством Вугільна компанія «Краснолиманська».

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» на користь ДП «ВК «Краснолиманська» судовий збір у сумі 1378 грн.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. по справі №905/407/16 та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без детального проведення аналізу матеріалів справи, належної оцінки усіх наданих доказів та невірними висновками щодо застосування позовної давності.

Крім того, скаржник вважає, що рішення було прийнято без надання можливості скаржнику висловити свою позицію під час судового засідання на захист своїх прав та інтересів, оскільки місцевий суд ухвалою у справі від 03.03.2016р. задовольнив клопотання відповідача 2 про проведення засідання 10.03.2016р. у режимі відеоконференції, але судом не було забезпечено проведення відеоконференції та окрім цього, не було перенесено слухання даної справи на іншу дату.

Скаржник вказує на те, що твердження відносно того, що зміст договору фінансового лізингу суперечить п. 5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010р., є безпідставним, оскільки відбулося фактичне зменшення ціни договору.

Також, відповідач 2 зазначає, що застосування валютного коригування, як збільшення розміру відсоткової ставки за договором є абсолютно необґрунтованим, оскільки на відміну від відсоткової ставки, валютне коригування лізингових платежів, хоч і вважається комісією Лізингодавця згідно Договору, але не являється прибутком, адже спрямоване лише на уникнення знецінення гривні під час дії строкового Договору. Окрім цього, позивач виконував зобовязання по оплаті лізингових платежів належним чином з урахуванням валютного коригування, що свідчить про визнання та погодження умов Договору фінансового лізингу №Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р., а тому відсутні будь-які підстави для визнання судом такого Договору недійсним.

Позивач у судове засідання прибув, надав через канцелярію суду клопотання про застосування до спірних відносин ст. 228 Цивільного кодексу України та заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів - копії Висновку експертного економічного дослідження.

Відповідач 2 у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Заперечував проти долучення до матеріалів справи Висновку експертного економічного дослідження, який був наданий позивачем.

Представник відповідача 1 та представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Міністреством енергетики та вугільної промисловості України 27.04.2016р. було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити її без задоволення.

Представники позивача та відповідача 2 проти розгляду справи за відсутністю представників відповідача 1 та третіх осіб не заперечували. Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників зазначених сторін за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку експертного економічного дослідження колегією суддів розглянуто та визначено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розгляду справи. При цьому, додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що за виготовленням висновку звернувся до експертної установи лише після прийняття рішення судом, а висновок датований 10.06.2016р.

При таких обставинах, клопотання задоволенню не підлягає, оскільки заявник не довів, що експертний висновок, який є доказом у справі, неможливо було виготовити в межах розгляду справи судом першої інстанції та надати суду, тобто необґрунтована необхідність його долучення в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України. Зазначені документи підлягають поверненню заявнику.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» у липні-серпні 2010 року проведено відкриті торги на закупівлю фінансових лізингових послуг на придбання гірничошахтного обладнання згідно Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008 р. №921.

За результатами торгів переможцем закупівлі визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг», як учасника, який запропонував найнижчу ціну пропозиції на умовах: виконання фінансових лізингових послуг придбання обладнання на суму 315 541 554,60грн., в тому числі вартість відшкодування предмету лізингу без врахування комісій, відсотків та інших витрат, повязаних з фінансовим лізингом 190413942,00 грн.; лізинговий відсоток 22%; вартість комісії, відсотків та інших витрат, повязаних з фінансовим лізингом 125 127 612,60 грн.

Так, 21.08.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» (Лізингодавець) та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (Лізингоодержувач) укладено договір № Ш-01/ФЛ фінансового лізингу.

Відповідно до п.п.1.1 пункту 1 договору, «Предмет лізингу» - це обране Лізингоодержувачем гірничошахтне обладнання, вказане в кожній Специфікації, які є невідємною частиною даного Договору, яке Лізингодавець набуває у власність у Постачальника на підставі та на умовах цього Договору та Договору купівлі-продажу та передає його Лізингоодержувачу у користування на умовах цього Договору.

Згідно з п.п.1.2 пункту 1 договору, Договір купівлі-продажу - договір між Постачальником, Лізингодавцем та Лізингоодержувачем, який є невідємною частиною, предметом якого є передача у власність Лізингодавця Постачальником предмету лізингу.

Підпунктом 2.1 пункту 2 договору передбачено, що Лізингодавець зобовязується перед Лізингоодержувачем набути право власності на майно (Предмет лізингу) у Постачальника відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та Технічних вимог з метою передачі його Лізингоодержувачу у володіння та користування на визначений строк, а Лізингоодержувач зобовязувався перед Лізингодавцем прийняти Предмет лізингу та сплачувати за користування ним встановлену плату (лізингові платежі).

Загальна вартість Предмету лізингу за Договором згідно Специфікацій складала 190413942,00 грн., в тому числі ПДВ (20%) 31 735 657,00 грн. (п.3.1.).

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що загальна сума цього договору на момент укладання Договору визначається Базовим графіком лізингових платежів. Загальна сума Договору за весь період дії Договору може бути змінена відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до умов п.3.11 Договору, зобовязання за цим Договором вважаються виконаними Лізингоодержувачем тільки після сплати всіх платежів, встановлених умовами Договору.

Пунктом 6.1. передбачено, що після підписання ОСОБА_8 приймання-передачі одиниці Предмета лізингу у лізинг між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем, Предмет лізингу враховується на балансі Лізингоодержувача.

Відповідно до п. 13.1. Договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами всіх зобовязань, передбачених цим Договором.

07.09.2010р. до Договору № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р. укладено Додаткову угоду №1, згідно якої передбачено зменшення кількості обладнання, що є Предметом лізингу.

Загальна вартість предмету лізингу за Договором № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010 згідно Специфікацій склала вже 178 696 962,00грн. (п.3.1.). Додатками до Договору № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010 (п.15.2) є: Базовий графік лізингових платежів в редакції Додаткової угоди № 1 (Додаток № 2), Базові графіки лізингових платежів №№1-2 в редакціях Додаткової угоди № 1 (Додатки №№ 2.1., 2.2.), Специфікації №№ 1, 2 в редакціях Додаткової угоди № 1.

04.01.2013р. укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р., якою викладено в новій редакції Базовий графік лізингових платежів (Додаток № 2). Базовий графік лізингових платежів в редакції Додаткової угоди №1 (Додаток №2), Базові графіки лізингових платежів №№1-2 в редакціях Додаткової угоди № 1 (Додатки №№ 2.1., 2.2.) втратили чинність з 04.01.2013р.

08.02.2013р. між ТОВ Газенерголізинг та ТОВ Український лізинговий фонд укладено Договір №01/ИП відступлення майнових прав, згідно якого ТОВ Газенерголізинг відступив ТОВ Український лізинговий фонд права кредитора за Договором № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010, та передав права власності на майно, що є обєктом лізингу за Договором №Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р.

11.02.2013р. ТОВ «Український лізинговий фонд» та ДП «ВК «Краснолиманська» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р., якою зафіксовано загальну залишкову вартість одиниць Предмету лізингу у розмірі 170 721 208,12грн., та викладено в новій редакції Договір № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р. з додатками: Графік внесення лізингових платежів (Додаток №1), Специфікація з врахуванням залишкової вартості на дату укладання Додаткової угоди №3 (Додаток № 2), Загальні умови договору фінансового лізингу (Додаток № 3).

Також 11.02.2013р. укладено Додаткову угоду №4 до Договору № Ш-01/ФЛ, якою викладено в новій редакції п.8.5. Договору № Ш-01/ФЛ в редакції від 11.02.2013р. та п.2.6. Загальних умов договору фінансового лізингу (Додаток №3 до Договору № Ш-01/ФЛ в новій редакції від 11.02.2013р.).

27.04.2013р. укладено Додаткову угоду №5 до Договору № Ш-01/ФЛ (Додаток № 13), якою передбачено строк лізингу 47 місяців з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі; встановлено відстрочку лізингових платежів на квітень липень 2013 року; встановлено загальну суму лізингових платежів у розмірі 213 005 869,41грн. та викладено в новій редакції Додаток №1 Графік внесення лізингових платежів. Умови договору щодо коригування лізингових платежів до долару США залишалися не змінними.

01.11.2013р. укладено Додаткову угоду № 6 до Договору № Ш-01/ФЛ, якою реструктурузовано заборгованість ДП ВК Краснолиманське станом на 01.11.2013р., що виникла за період з 28.09.2013р. по 31.10.2013р., у розмірі 12224710,32 грн.; встановлено відстрочку лізингових платежів на листопад-грудень 2013 року встановлено загальну суму лізингових платежів у розмірі 215 305 817,40 грн. та викладено в новій редакції Додаток №1 Графік внесення лізингових платежів. Умови договору щодо коригування лізингових платежів до долару США залишалися не змінними.

Зазначений Договір та додаткові угоди до нього підписані сторонами з обох сторін та скріплені печатками підприємств без зауважень (протоколу розбіжностей).

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що відносини, які виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг», оскільки поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Предметом позову є визнання недійсним договору № Ш-01/ФЛ фінансового лізингу від 21.08.2010р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» м. Полтава та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» м.Родинське, Донецька область.

Підставою позову позивач вважає те, що спірний договір не відповідає умовам тендерної документації, та підписаний з боку позивача особою без необхідного обсягу цивільної дієздатності, чим порушує інтереси держави.

При цьому позивач обґрунтовує свої вимоги абз. 2 п. 84 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008р. №921, ч.5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», ч.ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.ст. 1, 8 Конституції України зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Визнання правочину недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

За умовами ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що крім учасників правочину (сторін за договором) позивачем у справі про визнання договору недійсним може бути будь-яке підприємство, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

З наведених норм вбачається, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Задовольняючи позов, господарський суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» не довело, що на час укладення спірного правочину мало право надавати окремі фінансові послуги юридичним особам, у даному випадку Державному підприємству «Вугільна компанія «Краснолиманська», а тому ввів в оману позивача щодо права укладати договір.

Крім того, договір не відповідає умовам тендерної документації, а договір в редакції від 11.02.2013р.підписано керівником позивача без достатніх правових підстав.

При цьому судом не знайдено підстав для застосування позовної давності.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком господарського суду Донецької області, вважає їх передчасними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, договір від 21.08.2010р. укладено за результатами проведення відкритих торгів на закупівлю фінансових лізингових послуг на придбання гірничошахтного обладнання згідно Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008р. №921.

Переможцем закупівлі визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг», як учасника, що запропонував найнижчу ціну пропозиції на таких умовах: виконання фінансових лізингових послуг придбання обладнання на суму 315 541 554,60грн., в тому числі вартість відшкодування предмету лізингу без врахування комісій, відсотків та інших витрат, повязаних з фінансовим лізингом 190 413 942,00грн.; лізинговий відсоток 22%; вартість комісії, відсотків та інших витрат, повязаних з фінансовим лізингом 125 127 612,60грн.

Відповідно до звіту про результати проведення процедури відкритих торгів від 07.09.2010р. №89 предметом закупівлі є фінансові лізингові послуги (придбання гірничошахтного обладнання), визначено ціну договору та переможця Товариство з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг».

Відповідно до п. 85 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008р. №921 (далі - Положення), яке визначено як підставу проведення торгів, будь-який учасник, який вважає, що він зазнав або може зазнати збитків внаслідок порушення замовником процедур закупівель, встановлених цим Положенням, може оскаржити дії, рішення, бездіяльність замовника. Об'єктом оскарження не може бути: зроблений замовником вибір процедури закупівлі; рішення замовника про відхилення всіх тендерних пропозицій.

Як вбачається з матеріалів справи, процедура закупівлі не була відмінена, результати цієї процедури недійсними не визнавались.

Частиною 2 п. 84 Положення умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від умов тендерної (цінової) пропозиції учасника - переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не повинні змінюватися після підписання договору до повного виконання зобов'язань сторонами, крім коригування ціни договору підряду в будівництві відповідно до будівельних норм.

Як встановлено вище, договір фінансового лізингу укладено сторонами 21.08.2010р., а Постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2008р. №921 втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010р. №666.

Здійснюючи аналіз умов додаткових угод, укладених сторонами №1 від 07.09.2010р., №2 від 04.01.2013р., №3 від 11.02.2013р., в тому числі додаткових угод (нової редакції Договору №Ш-01/ФЛ Фінансового лізингу від 11.02.2013р.) №4 від 11.02.2013, №5 від 27.04.2013, №6 від 01.11.2013р., суд дійшов висновку щодо збільшення середньої винагороди лізингодавця, яка за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року у відсотках склала понад 68,97%, а середня винагорода з лютого 2013 року по грудень 2016 року складає майже 262,65%.

При цьому, зазначені висновки, як визначено в рішенні, базуються на «підрахунках позивача» та «розрахунках, наданих у якості доказів по справі, позивачем».

Згідно з ч.1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Надані позивачем розрахунки, які покладені в основу рішення суду, не є даними та поясненнями в розумінні ч. 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, а є підставою позовних вимог, надання оцінки яким покладено на суд.

Згідно з ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Господарський суд вірно послався на приписи ст. 524 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Водночас, ця стаття визначає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, корегування курсу гривні до долару США не суперечить нормам діючого законодавства, які до того ж не містять заборони на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни НБУ курсу гривні по відношенню до іноземної валюти, що поряд із застосуванням індексації суми зобовязання дає можливість учасникам цивільного обороту уникати впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобовязань.

Аналізом умов договору щодо розміру та порядку оплати лізингових платежів колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з умов Договору лізингу від 21.08.2010р. №Ш-01/ФЛ загальна вартість лізингових платежів за Договором 315 541 554,60грн., з яких платежі з відшкодування вартості предмету лізингу 190 413 942,00грн., вартість платежів з винагороди 125 127 612,60грн.

Згідно п. 1.4. Договору лізингові платежі розраховуються виходячи з винагороди Лізингодавця (відповідача 1) визначеної сторонами у розмірі 22% річних.

Крім цього, лізингові платежі підлягають коригуванню на коефіцієнт коригування шляхом множення цього коефіцієнту на відповідну суму поточного лізингового платежу, визначеного в Графіку лізингових платежів. При цьому, коефіцієнт розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ грн./долл США між датою укладення Договору та датою, що передує сплаті лізингового платежу, вказаній в Базовому графіку лізингових платежів. Застосування коефіцієнту коригування не змінює вартість предмету лізингу, а впливає лише на зміну розміру винагороди лізингодавця (п.п. 1.6., 1.7., 3.3.), курс на дату підписання договору складає 7,8903.

Пункт 2.4. Договору визначає, що строк лізингу 60 місяців з дати підписання акту введення в експлуатацію Одиниці предмету лізингу. Базові графіки нарахування лізингових платежів розраховані на період з січня 2011 року по грудень 2015р.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку із зменшенням кількості поставленого обладнання, Додатковою угодою №1 від 07.09.2010р. вартість предмету лізингу за Договором було зменшено та склала 178 696 962,00грн. та розмір лізингових платежів згідно графіку платежів за Договором склав 117 427 978,20грн.

Згідно додаткової угоди №2 від 04.01.2013р. розмір винагороди, яка підлягала сплаті Лізингоодержувачем за користування предметом лізингу було зменшено вдвічі і склала 10,83% річних, у звязку з чим розмір лізингових платежів за Договором з винагороди зменшився втричі і склав на дату підписання додаткової угоди 41 095 390,43грн., розмір платежів з відшкодування вартості предмету лізингу склав 173 627 228,42грн. Строк лізингу 48 місяців з дати укладання відповідної Додаткової угоди. Базові графіки нарахування лізингових платежів розраховані на період з січня 2013 року по грудень 2016 року. Умови щодо корегування лізингових платежів залишились без змін.

Крім того, п. 4 зазначеної додаткової угоди було зафіксовано про відстрочення до 31 грудня 2020р. сплати заборгованості у розмірі 49 317 421,34грн., яка була нарахована станом на 01.01.2013р. та не нарахування фінансових санкцій на дану суму заборгованості.

08.02.2013р. був укладений Договір №01/ИП відступлення майнових прав, згідно якого ТОВ «Газенерголізинг» відступив ТОВ «Український лізинговий фонд» права кредитора за Договором № Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р., та передав права власності на майно, що є обєктом лізингу за Договором №Ш-01/ФЛ від 21.08.2010р.

Так, на твердження позивача відповідач повинен був повторно пройти процедуру погодження договору фінансового лізингу у звязку з підписанням додаткової угоди про Лізингодавця (з Відповідача 1 на Відповідача 2).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права, колегія суддів зазначає, що відбулась лише заміна сторони у зобовязанні і новий договір з іншою стороною щодо предмету лізингу не укладався, тому погодження з ОСОБА_7 фінансів України та ОСОБА_7 енергетики та вугільної промисловості України, а так і повторної процедури закупівлі, не потребувалось.

Крім того, договір цесії в установленому порядку не розірвано та не визнано недійсним.

Також, у звязку з укладенням сторонами вищезазначеного договору відступлення майнових прав за договором лізингу, ними було укладено Додаткову угоду №3, згідно якої зафіксовано вартість відступлених платежів з відшкодування вартості предмета лізингу у розмірі 170 721 298,12грн. та вартість платежів з винагороди у розмірі 39 528 022,68грн.

Крім того, встановлено, що строк лізингу 47 місяців з дати укладання відповідної Додаткової угоди. Графіки нарахування лізингових платежів розраховані на період з лютого 2013 року по грудень 2016р. Базовий курс коригування 7,8903грн./долл. та є ідентичним, що існував на дату укладання договору.

Відповідно до Додаткової угоди №5 від 27.04.2013р. лізингоодержувачу було надано відстрочення сплати лізингових платежів, у звязку з чим розмір винагороди склав 42 284 661,29грн. Розмір сплати платежів з відшкодування вартості предмету лізингу залишився без змін, а саме 170 721 298,12грн. При цьому розмір винагороди лізингодавця в процентному виразі також залишився незмінним 10,83% річних.

Додатковою угодою №6 від 01.11.2013р. лізингоодержувачу було погоджено реструктуризацію заборгованості за договором, що існувала станом на 01.11.2013р. (виникла за період з 28.09.2013р. по 31.10.2013р.) та надано відстрочення сплати поточних платежів, в звязку з чим, розмір винагороди лізингодавця склав 44 584 609,28грн., не змінюючи ставку винагороди.

Таким чином, як вбачається з наведеного аналізу позивач не довів факт збільшення вартості суми Договору фінансового лізингу, тому зазначене спростовує висновки суду щодо невідповідності договору приписам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Крім того, корегування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014р. у справі №3-133гс14).

Крім того, суд прийшов до висновку, що відповідач 1 не надав документів, які б підтверджували його право на надання послуг з фінансового лізингу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2016р. канцелярією суду був отриманий відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Газенерголізинг» м. Полтава, до якого дадана копія Довідки Нацкомфінпослуг від 04.09.2008р. ФЛ№400 про право ТОВ «Газенерголізинг» надавати послуги з фінансового лізингу на момент укладення спірного договору та копія Наказу від 16.07.2010р. №8-к про призначення директора ТОВ «Газенерголізинг» - ОСОБА_8.

Таким чином, є некоректним висновок суду щодо ненадання належних та допустимих доказів про недоведеність права надання послуг з фінансового лізингу.

Також судом зроблено висновок, що укладаючи Додаткову угоду №3 від 11.02.2013р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» керівник Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» не мав достатніх правових підстав та вийшов за межі повноважень. При цьому, суд посилається на приписи ст.ст.92, 241 Цивільного кодексу України, п. 5.1.1. Статуту Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» в редакції 2011р.

Водночас судом не враховано наступне.

Як вбачається з правоустановчих документів позивача, а саме з Статутів підприємства в редакції 2005р. та 2011р. Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» є юридичною особою, заснованою на державній власності.

Згідно п.п. 2.1. Статутів в обох редакціях підприємство створене з метою виробництва продукції, виконання робіт надання послуг для отримання прибутку.

Як вбачається з ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Такі повноваження особи визначені в Статуті підприємства.

Згідно п. 5.2.2. Статуту (в редакції 2011р.) підприємство відповідно до державного контракту та державного замовлення, укладених договорів забезпечує виробництво та поставку продукції і товарів.

Відповідно до п.п. 6.3. Статуту (в редакції 2005р. та 2011р.) керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені статутом до уповноваженого органу управління.

Крім того, керівник підприємства діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях та укладає договори та інші правочини, відкриває в установах банків поточний та вкладні (депозити) рахунки, а також видає довіреності на вчинення дій від імені підприємства

Посилання суду на п. 5.1.1. Статуту в редакції 2011р. (фактично на п. 5.1.5.) є некоректним, оскільки укладаючи спірний договір підприємство не здійснювало залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року), внутрішніх короткострокових (до одного року) контрактів та зовнішніх кредитів, не надавало гарантій та не було поручителем за такими зобовязаннями за погодженням з ОСОБА_7 фінансів України та Уповноваженим органом управління. Як вірно визначено господарським судом договір лізингу містить ознаки договору поставки та договору оренди.

Посилання позивача на укладення спірного договору всупереч п. 7.4. Статуту в редакції 2005р. та 2011р. є безпідставним, оскільки відповідно до Специфікації до Договору фінансового лізингу від 21.08.2010р. №Ш-01/ФЛ на придбання гірничошахтного обладнання Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», виробниками обладнання є саме вітчизняні підприємства, що прямо кореспондується із зазначеним пунктом.

Крім того, як вбачається з копії ОСОБА_8 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за період з 20.02.2009р. по 01.10.2014р. від 10.08.2015р. №11 посадовими особами, з правом першого підпису були: - генеральний директор ОСОБА_9 до 28.03.2010р.; в.о. генерального директора ОСОБА_10 з 29.03.2010р. по 06.07.2011р.; генеральний директор ОСОБА_10 з 07.07.2011р. по 06.10.2011р.; генеральний директор ОСОБА_11 з 14.02.2012р. по 01.10.2014р.

Таким чином, позивачем не доведено, що керівник діяв з перевищенням його повноважень.

Навіть розглядаючи недійсність договору через ймовірність застосування ст. 241 Цивільного кодексу України, господарський суд не прийняв до уваги, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в Постанові від 18.11.2014р. у справі №925/893/13 (провадження №3-177гс/4), правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, які свідчать про прийняття його до виконання, в тому числі, якщо така особа отримала та частково оплатила предмет договору, що підтверджує прийняття та виконання його сторонами.

Статтею 228 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, встановлює нікчемність правочинів, спрямованих на порушення конституційних прав та свобод громадян та на порушення основ правопорядку в суспільстві, а частина 3 цієї статті повязує настання певних наслідків з умислом двох або однієї із сторін правочину, чого позивачем не доведено.

За приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується у разі наявності порушеного права.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку щодо незадоволення позовних вимог, заява про застосування позовної давності не розглядається.

Крім того, апелянт посилається на порушення господарським судом норм процесуального права, що позбавило його участі у судовому засіданні, надання заперечень та доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Донецької області від 03.03.2016р. у даній справі задоволено клопотання Відповідача 2 про проведення судового засідання 10.03.2016р. в режимі відеоконференції.

У звязку із знеструмленням будівлі, в якій розташований господарський суд Донецької області, судове засідання 10,03.2016р. у режимі відеоконференції не проведено, а оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, в тому числі, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Згідно п.п. 1-1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків розгляду справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема, виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відео конференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься телеграма (а.с. 39, т.2), в якій суд повідомив Відповідача 2 про проведення судового засідання 10.03.2016р. без фіксування технічними засобами з причин незалежних від суду.

Таким чином, підстав для скасування рішення, у звязку з порушенням процесуальних норм права, не встановлено.

При таких обставинах, Відповідача 2 було повідомлено належним чином про час та місце проведення судового засідання в розумінні ст.ст. 64, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що зазначена позивачем вимога про визнання недійсним договору № Ш-01/ФЛ фінансового лізингу від 21.08.2010 з врахуванням всіх додаткових угод: №1 від 07.09.2010 р, №2 від 04.01.2013, №3 від 11.02.2013 ( в тому числі Договір № Ш01/ФЛ фінансового лізингу в редакції від 11.02.2013), №4 від 11.02.2013, №5 від 27.04.2013, №6 від 01.11.2013р., укладений між ТОВ «Газенерголізинг» ( ТОВ «Український лізинговий фонд» з 11.02.2013), як лізінгодавцем, та ДП «ВК «Краснолиманська», є недоведеною.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ підлягає задоволенню, рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України здійснив розподіл судових витрат за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/407/16 - задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. у справі №905/407/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» м.Родинське, Донецька область (85310, Донецька область, м.Красноармійськ, м.Родинське, вул.Перемоги, 9, ідентифікаційний код 31599557) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» м. Київ (04205, м.Київ, пр.Оболонський, буд. 35-А, офіс 301, ідентифікаційний код 37859096) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3

Надруковано 8 прим.:

1. Позивачу;

2. Відповідачам;

2. Третім особам

1. У справу,

1. ДАГС,

1. ГСДО.