КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2016 р. Справа№ 910/30631/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Квятківській Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Замкова М.О. (довіреність від 13.01.2016 № 19/0246);

від відповідача: Єршова С.В. (довіреність від 18.04.2014 № 14-108);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2016

у справі № 910/30631/15 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про внесення змін до договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/30631/15 позов задоволено повністю. Вирішено внести зміни до договору № 13-215-ВТВ від 04.01.2013 року укладеного між позивачем та відповідачем та викласти в новій редакції:

Пункт 6.1 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків", а саме:"Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 01.03.2017 року. Дата остаточного розрахунку переглядається за ініціативою однієї із сторін у разі істотної зміни обставин, зокрема: зміни тарифу на транспортування природного газу; підвищення цін на природний газ; прийняття або неприйняття органами державної влади наказів, розпоряджень, постанов тощо, які прямо чи опосередковано стосуються взаємовідносин сторін. Сторона, яка отримала пропозицію про заміну строків остаточних розрахунків за договором, зобов'язана у двадцятиденний строк розглянути її та надати відповідь на таку пропозицію. У разі наявності розбіжностей з даними пропозиціями, сторона, яка не згодна з пропозиціями, передає питання врегулювання розбіжностей до суду у двадцятиденний строк. Якщо сторона, яка одержала пропозицію, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності чи не надасть відповіді на пропозиції, то пропозиції другої сторони щодо зміни строків розрахунків вважаються прийнятими.";

Статтю 11 "Строк дії договору", а саме: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до 01.03.2017 року."

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/30631/15 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження істотних обставин справи. Зокрема, скаржник вказує, що позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, а обставини договору не свідчать про наявність виняткових умов, як це передбачено ч.4 ст. 652 ЦК України. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, коли вніс зміни в договір № 13-215-ВТВ, оскільки в позовній заяві викладено вимогу про внесення змін до договору № 13-118-ВТВ, чим було порушено норми ст. 83 ГПК України, та порушив вимоги ст. 22 ГПК України щодо порядку зміни предмету спору, оскільки задовольнив клопотання позивача щодо описки в частині дати остаточного розрахунку до 01.03.2017 року. Крім того, скаржник зазначає, що зміни до договору суперечать ст. 627, 629, 642, 651 ЦК України, 181 ГК України та ст. 9 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає змісту порушеного суб'єктивного права та характеру такого порушення.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

У судовому засіданні 16.05.2016 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

04.01.2013 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець, відповідач) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - покупець, позивач) укладено договір № 13-215-ВТВ на купівлю-продаж природного газу (далі - договір). До договору сторонами неодноразово вносились зміни, шляхом підписання додаткових угод.

Відповідно до п. 1.1 договору (в редакції додаткової угоди № 11) за договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 12) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 106 836, 802 тис. куб. м., у тому числі: у 2013 році - 18 907, 577 тис. куб. м.; у 2014 році - 33 280, 225 тис. куб. м.; у 2015 році - 54 649, 00 тис. куб. м.

Пунктом 4.1. договору (у редакції додаткової угоди № 4) кількість газу, яка передається покупцеві, визначається згідно "Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами", затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України № 264 від 30.05.2003 року, "Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов", затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України № 595 від 21.10.2003 року та "Положення про порядок визначення граничних обсягів виробничо-технологічних витрат і нормованих втрат природного газу, що виникають у газорозподільних мережах", затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.10.2004 року № 668.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ установлюється НКРЕ (п. 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 17) сторони погодили, що до сплати ціна за 1 000 куб. м. газу становить 6 600, 00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами - 331, 90 грн., крім того ПДВ - 20 %. До сплати ціна за 1 000 куб. м. газу - 7 063, 90 грн., крім того ПДВ - 20 % - 1 412, 78 грн., всього з ПДВ - 8 476, 68 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди №11) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Додатковою угодою №11 від 22.12.2014 викладено статтю 11 ,,Строк дії договору" в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на правовідносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення."

Договір №13-215-ВТВ на купівлю - продаж природного газу від 04.01.2013 між сторонами спору укладено відповідно до типової форми договору на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), яку затверджено постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" є суб'єктом природної монополії, ним, зокрема здійснюється діяльність з розподілення газоподібного палива та торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, колишня НКРЕ) відповідно до п. 7. ч. 3 ст. 4 Закону України ,,Про засади функціонування ринку природного газу" (втратив чинність 01.10.2015) та ч.ч. 3, 6 ст. 4 Закону України ,,Про ринок природного газу" від 09.04.2015р.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 737 від 23.11.2011 року «Про визначення розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" газорозподільні підприємства самостійно, згідно з методиками зазначеними у п. 1 наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат (далі - ВТВ та ВТР) природного газу на календарний рік, та не пізніше 2 місяців до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Пунктом 1.3 вказаного наказу визначено, що на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

На виконання вказаного вище наказу, ПАТ "Запоріжгаз" 14.10.2014 року надіслало Міністерству енергетики та вугільної промисловості України на затвердження розраховані відповідно до Методик обсяги ВТВ та ВТР на 2015 рік в розмірі 54 649 тис. куб. м. природного газу.

Наказом № 122 від 02.03.2015 року Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердило для ПАТ "Запоріжгаз" обсяг природного газу на ВТВ та ВТР на 2015 рік в розмірі 22 051 тис. куб. м., що на 60% менше ніж було розраховано відповідно до Методик.

03.03.2015 НКРЕ, врахувавши затверджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України обсяги природного газу на ВТВ та ВТР, винесла постанову № 511, якою затвердила тариф на транспортування природного газу для ПАТ "Запоріжгаз" у розмірі 315,50 грн. за 1 000 куб. м. (без урахування ПДВ).

Внаслідок видання Міністерством енергетики та вугільної промисловості України наказу № 122 від 02.03.2015 та НКРЕ постанови № 511 від 03.03.2015 публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" звернулося з метою отримання висновків щодо наявності істотної зміни обставин для нього до Торгово-промислової палати України (далі ТПП), якою зроблено висновок про істотну зміну обставин з 01.01.2015, тобто з моменту набрання чинності затверджених Міністерством енергетики та вугільної промисловості для публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат за наявності затвердженого тарифу на транспортування природного газу, який встановлено без урахування розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат, а також з порушенням методик їх розрахунку.

Листом № 19/8485 від 10.08.2015 позивач звернувся до відповідача із пропозицією внесення змін до Договору у зв'язку з істотною зміною обставин, до якого було додано проект додаткової угоди № 18 від 05.08.2015 про внесення змін до п. 6.1 ст. 6 та ст. 11 Договору, однак відповідні на нього відповідач не надав, додаткову угоду не підписав, що стало підставою звернення позивача до господарського суду міста Києва з вимогою до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про внесення змін до договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України необґрунтовано значно обмежило обсяг ВТВ та ВТР природного газу для позивача всупереч положенням Методик. Виконання договору на діючих умовах порушить співвідношення майнових інтересів і позбавить позивача того, на що він розраховував при укладенні договору. Зменшення цінності отриманого позивачем за договором обумовлена прийняттям органами державної влади обов'язкових для позивача актів, що безпосередньо впливають на виконання умов договору та призвели до виникнення невиправданих витрат виробництва, зниження обґрунтованого прибутку, достатнього для забезпечення нормальної виробничо-господарської діяльності, що підтверджується даними фінансового стану позивача. Як наслідок, у позивача виник дефіцит коштів для розрахунку з відповідачем за природний газ для потреб ВТВ та ВТР, оскільки до тарифу, за рахунок якого компенсується вартість природного газу, закладені суми ВТВ та ВТР, які значно менші від розрахованих відповідно до Методик. Крім того, позивач зазначає, що у разі невнесення змін до договору в частині строків остаточних розрахунків, позивач з об'єктивних причин не зможе вчасно виконати умови договору щодо проведення остаточних розрахунків та нестиме відповідальність відповідно до умов договору.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Приписами статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частин 2-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 652 Цивільного кодексу України врегульовано зміну або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається судом у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (ч.ч. 2, 4 ст. 652 Цивільного кодексу України.)

Отже, умови чинного законодавства України пов'язують можливість зміну договору безпосередньо з наявністю всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Вказана вище правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21.02.2011 у справі № 3-10гс11.

02.03.2015р. Міністерством енергетики та вугільної промисловості України прийнято наказ № 122 ,,Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", яким затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, в тому числі і для ПАТ «Запоріжгаз» в розмірі 22 051 тис. куб. м., що є меншим, ніж розрахований позивачем розмір на 32 598 тис. куб. м. природного газу на 60 %.

Таким чином, при визначенні обсягу нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, необхідного для виробничої діяльності позивача, суб'єкт владних повноважень значно обмежив цей обсяг.

На підставі затверджених Міністерством енергетики та вугільної промисловості України обсягів ВТВ та ВТР, НКРЕ, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг були затверджені тарифи на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, які не покривають позивачу витрати на природний газ для потреб ВТВ та ВТР.

Крім того, ПАТ «Запоріжгаз», як газорозподільне підприємство позбавлене можливості компенсувати вартість обсягів ВТВ та ВТР з будь-яких інших джерел, ніж виручка від встановленого тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 652 ЦК України позивач вжив всіх необхідних дій для відвернення настання істотної зміни обставин, звернувшись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про скасування наказу № 122 від 02.03.2015 в частині та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 позов до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про скасування наказу № 122 від 02.03.2015 в частині та зобов'язання вчинити дії задоволено повністю, скасовано додаток до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.03.2015р. № 122 ,,Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік", в тому числі в частині встановлення для ПАТ «Запоріжгаз» розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік, зобов'язано Міністерство енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 р. № 264, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 р. № 595.

Cтаном на момент розгляду справи по суті постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 в частині зобов'язання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах фактично не виконана.

Крім того, вищевказаною постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2015 у справі №826/15132/15 надано позивачу право при розрахунку наступного тарифу внести до компенсацій різницю вартості обсягів ВТВ та ВТР, оскільки така компенсація закладена лише за І квартал 2015, а позивач має право на відповідний перерахунок за весь 2015 рік, то здійснення розрахунків до 01.03.2017 є логічним продовженням законодавчого та фактичного впливу рішень органів влади на діяльність суб'єктів ринку природного газу та їх договірних відносин.

Торгово-промисловою палатою України надано позивачу висновок № 5722/05.0-20 від 04.08.2015 про істотну зміну обставин, яка виникла з 01.01.2015, тобто з моменту набрання чинності затверджених для позивача Міністерством енергетики та вугільної промисловості розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат за наявності затвердженого тарифу на транспортування природного газу, який встановлено без урахування розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат, а також з порушенням методик їх розрахунку.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції щодо доведеності факту настання істотної зміни обставин є вірним, оскільки в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане, а сама зміна була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути після їх виникнення.

При цьому, викладені обставини унеможливлюють виконання позивачем умов діючої редакції Договору в частині проведення розрахунків за природний газ та призведуть до росту заборгованості перед відповідачем як власником природного газу з незалежних від дій та волі позивача, як єдиного газорозподільного товариства та території Запорізької області, причин.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги стосовно неналежного способу захисту порушеного права обраного позивачем, оскільки ПАТ «Запоріжгаз» може звернутися до суду за відновленням порушеного права у зв'язку з настанням істотних обставин, які унеможливлюють виконання договору на умовах, які в ньому передбачені.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 652 господарський суд міста Києва за наявності визначених законом підстав дійшов вірного висновку, з яким погоджується і колегія Київського апеляційного господарського суду стосовно того, що позовні вимоги про внесення змін до Договору у зв'язку із істотною зміною обставин є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині внесення змін до його п. 6.1 ст. 6 та ст. 11 та встановлення граничної дати здійснення остаточного розрахунку за фактично використаний природний газ до 31.03.2017.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта щодо недоведеності позивачем наявності всіх чотирьох умов, визначених ч.2 ст. 652 ЦК України, а також їх винятковості, як це передбачено ч.4 ст. 652 ЦК є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, коли вніс зміни в договір № 13-215-ВТВ, оскільки в позовній заяві викладено вимогу про внесення змін до договору № 13-118-ВТВ, чим було порушено норми ст. 83 ГПК України, та порушив вимоги ст. 22 ГПК України щодо порядку зміни предмету спору, оскільки задовольнив клопотання позивача щодо описки в частині дати остаточного розрахунку до 01.03.2017 року, проте колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням, оскільки зі змісту позовної заяви та доказів, які знаходяться в матеріалах справи можна зробити висновок, що позовні вимоги стосуються саме договору № 13-215-ВТВ та зміни строку остаточного розрахунку за договором на 01.03.2017. Також в матеріалах справи відстуні докази того, що відповідач при розгляді спору в суді першої інстанції має сумніви та не розуміє, до якого договору позивач просить внести зміни та в який строк здійснити розрахунки. Крім того, у листі № 19/8485 від 10.08.2015, з яким позивач звернувся до відповідача викладено прохання про внесення змін до договору № 13-215-ВТВ від 04.01.2013 з можливістю здійснення розрахунків до 01.03.2017. Як вказувалося вище саме ненадання відповіді на вказаний лист і стало підставою для звернення позивача з вимогами до відповідача.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/30631/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2016 у справі № 910/30631/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/30631/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська