РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/5579/16

За позовом Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Баранівського професійного ліцею

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріа"

про стягнення 38 598, 02 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від прокуратури: Вацьківська І.В.

від позивача: не з'явились

від відповідача: Тимофеєв А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Новоград-Волинська місцева прокуратура звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Баранівського професійного ліцею до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріа» про стягнення коштів в сумі 38 598,02 грн. Позовні вимоги обґрунтовані завищенням відповідачем вартості спожитої позивачем енергії, у зв'язку з чим Баранівський професійний ліцей зазнав збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/5579/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.04.2016р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що сторонами було погоджено ціну постачання теплової енергії шляхом підписання протоколів погодження ціни за постачання теплової енергії, що є додатком до договору на постачання теплової енергії № 3 від 24.11.2014 р.

Також відповідач вказує, що прокурором не надано розрахунку збитків та заявлені вимоги є необґрунтованими.

06.06.2016 р. через відділ діловодства Господарського процесуального кодексу України від Баранівського професійного ліцею надійшов лист про неможливість забезпечити явку представника у судове засідання.

У даному судовому засіданні прокурор заявив про підтримку позову.

Статтею 121 Конституції України встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У статті 23 Закону України "Про прокуратуру" закріплено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Дослідивши зміст позову та враховуючи норми ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", суд дійшов висновку про правильність визначення прокурором органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та вважає за доцільне підтвердити Новоград-Волинській місцевій прокуратурі підстави для представництва інтересів держави в особі Баранівського професійного ліцею у суді.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача на виклик суду не з'явився.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу.

У судовому засіданні 08.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 р. між Баранівським професійним ліцеєм та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріа" укладено договір на постачання теплової енергії № 3, за умовами якого відповідач зобов'язався постачати позивачу теплову енергію для опалення в потрібних йому обсягах на загальну суму 99 136, 00 грн., а відповідач - оплачувати одержану теплову енергію для опалення за договірною ціною та в термін, передбачений договором.

Відповідно до п. 5.1. договору облік теплової енергії, що відпускається позивачу, проводиться за приладами обліку відповідача.

Договір, відповідно до п.п. 9.1., 9.2. договір укладається строком до 31.12.2014 р. та вважаться щорічно продовженим у разі відсутності заяви однієї із сторін відмову від нього за місць до закінчення терміну дії договору.

Відповідно до протоколу погодження ціни на постачання теплової енергії, що є додатком № 4 до договору № 3 від 24.11.2014 р. вартість 1 Гкал теплової енергії становить 1 019, 56 грн.

09.02.2015 р. між Баранівським професійним ліцеєм та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріа" укладено договір про закупівля. № 1, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити позивачу водяну пару і гарячу воду відповідно до технічних умов для опалення приміщення, а позивач - прийняти її та оптанти; загальна ціна договору становить 1 120 700, 35 грн.

Відповідно до протоколу погодження ціни на постачання теплової енергії, що є додатком № 1 до договору № 1 від 09.02.2015 р. вартість 1 Гкал теплової енергії становить 1 019, 56 грн.

Договір, відповідно до п. 10.1., укладається строком до 31.12.2015 р. і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор стверджує, що за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Баранівського професійного ліцею, проведеної Новгород-Волинської об'єднаною державної інспекцією встановлено завищення Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріа" вартості спожитої енергії та наданих послуг з постачання теплової енергії Баранівському професійному ліцею на загальну суму 38 598, 02 грн., яку позивач простить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріа" на користь позивача у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 276 Господарського кодексу України встановлено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Пропозиції абонента щодо кількості та видів енергії, строків її відпуску є пріоритетними за наявності виробничих можливостей у енергопостачальника.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріа" в акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) у вартість поставленої теплової енергії включено вартість електроенергії з розрахунку за 1 Гкал з урахуванням податку на додану вартість та рентабельності виробництва в сумі 137, 72 грн. при фактично спожитій вартості за 1 Гкал з урахуванням податку на додану вартість та рентабельності виробництва в сумі 63, 81 грн., у в'язку з фактична вартість 1 Гкал теплової енергії склала 945, 65 грн., що вплинуло на оплату вартості 1 Гкал теплової енергії.

З приводу наведеного, суд вважає за необхідне відзначити, що розрахунки між сторонами за спожиту теплове енергію здійснювались на підставі договорів договору № 3 від 24.11.2014 р. та № 1 від 09.02.2015 р., які підписані сторонами та скріпленні їх печатками а відтак - в силу приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України є обов'язковими для виконання сторонами протягом строку їх дії.

Доказів внесення змін до вищевказаних договорів, в тому числі ініціювання позивачем внесення таких змін, в частині ціни теплової енергії, розірвання договорів або визнання недійсними матеріали справи не містять, зв'язку з чим суд вважає безпідставними доводи прокурора стосовно завищення вартості спожитої енергії.

Будь-яких доказів на підтвердження завищення відповідачем вартості спожитої Баранівським професійним ліцеєм енергії ані прокурором, ані позивачем не надано.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, в контексті наведеної норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту та виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу не може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відтак, розгляд справи судом є наслідком суб'єктивного уявлення сторони про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та у процесі такого розгляду суд, на підставі наявних у справі доказів та пояснень учасників процесу, встановлених встановлює наявність або відсутність такого порушення.

Прокурором заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у розмірі 38 598, 02 грн., що за змістом позову становить суму, на яку завищено вартість спожитої енергії та наданих послуг з постачання теплової енергії та, при цьому, прокурор стверджує про завдання збитків державі.

В той же час, прокурором не визначено правової природи заявленої до стягнення суми та не наведено юридичних підстав для стягнення вказаних грошових коштів.

Стосовно доводів прокурора про завдання державі збитків, суд відзначає, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

В той же час, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Тож, для відшкодування збитків слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії, в той час як відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Здійснивши оцінку наявних у справі доказів та пояснень учасників провадження у справі за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд відзначає, що у даному випадку ані прокурором, ані позивачем не доведено наявності у нього збитків - як реальних витрат, так і неодержаних доходів.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених прокурором вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.06.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.