РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/8902/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ПРОФІТ";

до: публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ";

про: стягнення 3.508.918,91 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Беззубкін С.М. - за довіреністю від 04.01.2016 № 001;

відповідача: Поник В.В. - за довіреністю від 04.04.2016 № 7.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ПРОФІТ" звернулася до господарського суду м. Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" про стягнення 3.508.918,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 17.10.2013 № 935. Відповідач вартість отриманого товару сплатив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 3.508.918,91 грн., з яких: основна заборгованість складає 2.240.078,10 грн., 3 % річних в сумі 124.160,90 грн. та інфляційні втрати в сумі 1.144.679,91 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.05.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/8902/16. Розгляд справи призначений на 06.06.2016.

В судовому засіданні 06.06.2016 оголошено перерву до 13.06.2016.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням такого.

Нелегітимною верховною радою Республіки Крим було прийнято постанову від 17.03.2014 "Про питання енергетичної безпеки Республіки Крим" в якій вказано, що власністю Республіки Крим є рухоме та нерухоме майно публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" (далі - заявник/відповідач-2), розташоване на території Республіки Крим. В результаті неправомірних дій вже було само націоналізовано самопроголошено владою АР Крим, за юридичною адресою заявника (АР Крим, м. Сімферополь, пр. Кірова/пров. Совнаркомовський, 52/1) створено нове підприємство - Кримське республіканське підприємство "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ". Таким чином, внаслідок настання зазначених подій заявник втратив можливість здійснювати свою господарську діяльність за звичайних умов, в тому числі належно виконувати власні зобов'язання через незалежні від нього обставини (форс-мажорні обставини/обставини непереборної сили).

На підтвердження обставин непереборної сили заявник надав до суду належним чином засвідчені копії експертного висновку торгово-промислової палати України від 04.12.2014 № 5668/05-5 та сертифікату про форс-мажорні обставини від 03.12.2014 № 2018.

В судовому засіданні 13.06.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ПРОФІТ", як постачальником, (далі - позивач) та публічним акціонерним товариством "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 17.10.2013 № 935 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується передати у визначений термін у власність відповідача товар відповідно до специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною Договору, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами Договору.

Сума Договору становить 6.678.324,00 грн. (п. 4.1 Договору).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що право власності на товар переходить з моменту отримання товару відповідачем та підписання сторонами накладної та акту приймання-передачі товару.

Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача на протязі 120 днів після поставки всієї заявленої партії товару та підписання акту приймання-передачі (п. 4.2 Договору).

У відповідності до п.п. 7.1, 7.1.1, 7.1.2 Договору, відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений товар, прийняти поставлений товар згідно акту прийому-передачі.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 4.665.962,58 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними від 27.12.2013 № РН-0000270, від 17.02.2014 № РН-0000044 та від 20.02.2014 № РН-0000051, а також актами приймання-передачі від 27.12.2013 № 1, від 17.02.2014 № 2 та від 20.02.2014 № 3, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток. Засвідчені копії вказаних видаткових накладних та актів приймання-передачі наявні в матеріалах справи.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок невиконання відповідачем обов'язку, встановленого пунктом 4.2 Договору. Станом на момент вирішення даного спору по суті, відповідачем грошове зобов'язання за Договором виконане частково в сумі 2.425.884,48 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за Договором складає 2.240.078,10 грн., що водночас підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, здійсненого між сторонами, який підписаний останніми та скріплено відбитками їх печаток (засвідчена копія названого акту наявна у справі).

Враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене з боку відповідача порушення у його зобов'язанні за Договором, позивач заявив позовні вимоги про застосування до відповідача відповідальності, шляхом стягнення 3 % річних в сумі 124.160,90 грн. та інфляційних втрат в сумі 1.144.679,91 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, з урахуванням такого.

За приписами, встановленими частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, будь-яких доказів щодо погашення відповідачем перед позивачем заборгованості в сумі 2.240.078,10 грн., сторонами спору суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 2.240.078,10 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 124.160,90 грн. та інфляційних втрат в сумі 1.144.679,91 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов про наявність підстав для звільнення останнього від відповідальності за неналежне виконання ним своїх зобов'язань за Договором на підставі ст. 617 ЦК України судом відхилені з огляду на таке.

За приписами статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку непереборної сили. Вказаною нормою права визначається можливість звільнення учасника господарських правовідносин, який порушив своє зобов'язання, саме від відповідальності, а не від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У ч.1 ст.216 Господарського кодексу України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 Господарського кодексу України визначено, що саме господарські санкції є правовими засобами відповідальності у сфері господарювання.

В даному випадку предметом спору є стягнення з відповідача грошових коштів як оплати за поставлений товар, що фактично виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів статті 617 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Підпунктом 3.3.1 п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 15.07.2014 №40(3), визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Згідно з п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, вказаними нормами встановлено, що обставини непереборної сили мають підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України, виданим останньою по конкретному договору, контракту, виконання якого ускладнено чи стало неможливим у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 10.02.2016 у справі № 910/9808/15.

Відповідач посилається на сертифікат про форс-мажорні обставини від 03.12.2014 № 2018, який не має жодного відношення до укладеного між сторонами спору Договору.

Більш того, на сьогодні відповідач є діючим суб'єктом господарювання, не визнаний банкрутом, не знаходиться в процесі ліквідації та провадить діяльність за адресою: м. Київ, вул.. Б. Хмельницького, 26, оф. 505.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 26, офіс 505; ідентифікаційний код 00153117, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКО-ПРОФІТ" (49128, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Комунарівська, буд. 81; ідентифікаційний код 30775227, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 2.240.078 (два мільйони двісті сорок тисяч сімдесят вісім) грн. 10 коп.; 3 % річних в сумі 124.160 (сто двадцять чотири тисячі сто шістдесят) грн. 90 коп.; інфляційні втрати в сумі 1.144.679 (один мільйон сто сорок чотири тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 91 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 52.633 (п'ятдесят дві тисячі шістсот тридцять три) грн. 78 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17 червня 2016 року

Суддя С.В. Балац