РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/8309/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди в порядку регресу 11 627,94 грн., за участю представників позивача - Білоконь І.В., довіреність №165/18 від 18.01.2016 року, відповідача - Мандрикіна Я.В., довіреність №15/526 від 02.12.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 11 627,94 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2015 року в м. Рівне, по вул. О. Олеся, 2, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 (застрахований позивачем транспортний засіб) та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 28 156,49 грн.

Як вбачається з матеріалів справи страхувальником автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3, є ФОП ОСОБА_4, цивільну відповідальність якої було застраховано в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна».

Відповідачем було добровільно частково сплачено позивачу страхове відшкодування на суму 16 528,55 грн. за вирахуванням суми франшизи. Тобто залишилось несплаченим страхове відшкодування у розмірі 11 627,94 грн. (28 156,49 грн. - сума виплаченого страхового відшкодування мінус 16 528,55 грн. - часткова сплата).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.05.2016 року.

В судовому засіданні 08.06.2016 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (европротокол) 20.01.2015 року в м. Рівне, по вул. О. Олеся, 2, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «DACIA LOGAN» д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу «ХАЗ», д.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3. Винним в даній ДТП особою є ОСОБА_3, що підтверджено його особистим підписом.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1.

Відповідно до рахунку №Сч-002207901 від 22.01.2015 року на суму 24 390,92 грн., а також листа СТО про необхідність здійснення додаткової оплати в сумі 4 445,57 грн. для покриття вартості ремонту, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП сукупно склав 28 836,49 грн. (24 390,92 грн. плюс 4 445,57 грн.).

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування від 30.01.2015 року позивачем встановлено до виплати страхове відшкодування в розмірі 23 710,92 грн.

Зазначені кошти в розмірі 28 156,49 грн. позивачем були виплачені, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжним дорученням № 155 696 від 05.02.2015 року на суму 23 710,92 грн. та 162 373 від 12.03.2015 року на суму 4 445,57 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засобом - автомобілем НОМЕР_2 який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_1, керував ОСОБА_3.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_2, ОСОБА_3 судом встановлена.

Тому, ОСОБА_3 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна», про що було укладено договір (поліс) № АІ/2485906 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Розглядаючи спір по суті суд також зазначає, що частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду автомобілю НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги те, що розмір збитків розраховується, виходячи із вартості матеріального збитку, ліміту відповідальності позов підлягає задоволенню у розмірі 11 627,94 грн. (28 156,49 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) мінус 16 528,55 грн. (сума часткової оплати) мінус 500,00 грн. франшизи).

Судом було надано належну оцінку запереченню відповідача на позовну заяву, проте доводи відповідача про те, що страхове відшкодування відповідач повинен сплатити відповідно до звіту про оцінку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) судом не приймаються, оскільки Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу в межах суми фактичних витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 910/7163/14, правовий висновок у якій має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а саме у розмірі 11 627,94 грн.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 25; код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Cтрахова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; код 20474912) 11 627,94 грн. (одинадцять тисяч шістсот двадцять сім) грн. 94 коп. боргу та 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 13.06.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна