КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа№ 910/28264/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 25.05.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Картель» на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року,

у справі № 910/28264/15 (суддя - Домнічева І.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс»

до приватного акціонерного товариства «Картель»

про стягнення 7 204,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28264/15 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс» до приватного акціонерного товариства «Картель» про стягнення 7 204,43 грн. - задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 04.02.2016 року, приватне акціонерне товариство «Картель» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28264/15 скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2016 року відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представник ПрАТ «Картель» у судових засіданнях 20.04.2016 року та 25.05.2016 року надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року по справі № 910/28264/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники ТОВ «Дозор Сервіс» у судові засідання суду апеляційної інстанції ані 20.04.2016 року, ані 25.05.2016 року не з'явилися. Про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином про що, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника відповідача, що з'явився у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ТОВ «Дозор Сервіс» про дату та місце розгляду справи було повідомлене належним чином на підтвердження чого, в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення. Участь представників позивача, що не з'явились, у судовому засіданні 25.05.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

15 липня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ДОЗОР СЕРВІС» (далі - виконавець, позивач) та приватним акціонерним товариством «Картель» (далі - замовник, відповідач) укладено договір № П-336/10/С11 про спостерігання за пожежною автоматикою на об'єкті (далі - договір).

гідно з п.1.1 договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по спостеріганню за пожежною автоматикою, яка підключена до системи передавання тривожних сповіщень (далі - радіоблок), та технічному обслуговуванню радіоблока (далі - послуги) на об'єкті замовника.

Відповідно до п.1.2 договору послуги надаються замовнику на об'єкті офісні приміщення, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, 29 (далі - об'єкт).

Відповідно до п.1.3 договору замовник зобов'язується прийняти послуги, зазначені в п.1.1 цього договору, та оплатити їх в строки та розмірах, які обумовлені в цьому договорі.

Відповідно до п.3.2 договору плата за послуги встановлюється в розмірі суми, приведеної в додатку №1 цього договору, та перераховується щомісячно на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається з додатку 1 до договору щомісячна вартість спостерігання та технічного обслуговування на об'єкті становить 600 грн. 00 коп.

Згідно з п. 3.4 договору до закінчення поточного місяця виконавець надає замовнику два примірника акта здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), який останній зобов'язаний до 10 (десятого) числа наступного місяця підписати і повернути один примірник підписаного акта виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу робіт та/або послуг, виконаних та/або наданих виконавцем у звітному місяці, замовник має право не підписувати акт та зобов'язаний в той же строк, у письмовій формі, надати виконавцю свої обгрунтовані заперечення.

Як зазначає позивач, він виконав свої зобов'язання за вказаним договором та надав відповідачу послуги, які відповідач прийняв без зауважень та заперечень, всього на загальну суму 4200,00 грн., що підтверджується актами надання послуг. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором з оплати послуг у період з червня 2013 року не виконав.

Так, у листопаді 2015 року ТОВ «Дозор Сервіс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Картель» про стягнення 7 204,43 грн. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про спостерігання за пожежною автоматикою на об'єкті № П-336/10С11 від 23.02.2011 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що сума заявлена до стягнення не відповідає дійсності, оскільки, відповідачем здійснено часткові оплати. Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків відповідача, заборгованість останнього складає 2 400,00 грн.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28264/15 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс» до приватного акціонерного товариства «Картель» про стягнення 7 204,43 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 200 грн. заборгованості, 315,30 грн. пені, 2 457,60 грн. інфляційних, 231,53 грн. 3% річних, та 1218 грн. судового збору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи у відповідності до п. 3.2 договору сторони погодили строк виконання зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг.

Проте, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідач у передбачені договором строк доказів належного виконання зобов'язання суду не надав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та перевірено судом апеляційної інстанції, на виконання умов вищезазначеного договору, позивач надав послуги по спостерігання за пожежною автоматикою на об'єкті відповідача та відповідач у свою чергу прийняв вказані послуги. Зазначене підтверджується як актами виконаних робіт за 31.07.2013 року № РН-0016338, 31.08.2013 року № РН-0018918, 30.09.2013 року № РН-0021681, 31.10.2013 року № РН-0024123, 30.11.2013 року № РН-0026614, 31.12.2013 року № РН-0029145, 31.03.2014 року № 5801, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, так і самим же представником під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції. Судом встановлено, що відповідач за надані послуги по вказаних актах за період з 31.07.2013 року з позивачем не розрахувався. Заборгованість у сумі 4200 грн. відповідає матеріалам справи та фактичним обставинам справи, а тому правомірно стягнута з відповідача на користь позивача.

При цьому судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідачем не було надано суду доказів пред'явлення претензій позивачу щодо якості, обсягів, а також термінів виконаних робіт. Тобто, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання позивачем умов договору з боку відповідача відсутні.

Таким чином, колегія апеляційного господарського суду, приймаючи до уваги відсутність доказів наявності письмових зауважень щодо якості, обсягів та термінів надання послуг позивачем, погоджується з висновками місцевого господарського суду, що вказані акти прийомки-передачі виконаних робіт є такими, що підлягають оплаті, а факт порушення відповідачем договірних зобов'язань та наявності у відповідача перед позивачем заборгованості по договору в сумі 4200 грн. доведеним. А отже, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позов в цій частині.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 231,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 2457,60 грн. та пеню у розмірі 315,30 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування та розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 231,53 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2457,60 грн.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Як вбачається з пункту 5.3 договору, у разі затримки платежів передбачених п.3.1 договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової станки НБУ.

Здійснивши перевірку правильності нарахування та розрахунку пені, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача пені у розмірі 315,30 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по справі та задовольнив позов. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки акту звірки взаємних розрахунків, що підписаний зі сторони відповідача та виписці з банківського рахунку з якої, на думку позивача вбачається оплата за спірним договором, судова колегія апеляційного господарського суду вважає необґрунтованим виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом зазначеним доводам відповідача була надана оцінка. Так, суд зазначив, що банківські виписки, якими відповідач підтверджує оплати відповідно до договору № П-336/10/С11 про спостерігання за пожежною автоматикою на об'єкті від 15.07.2010 року, надані за попередній період, а саме за 2011-2013рр. В той час заявлені позовні вимоги за період з 31.07.2013 року і доказів їх оплати суду не надано.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, апеляційним господарським судом досліджені оригінали виписки з банківського рахунку на які посилається скаржник. Судом апеляційної інстанції встановлено, що надані докази оплати за договором № П-336/10/С11 дійсно стосуються іншого періоду (попереднього) 2011-2013рр. тобто не можуть бути прийняті судом як належний доказ виконання відповідачем умов договору щодо наданих послуг з 31.07.2013 року.

Крім того, акт звірки взаємних розрахунків на який посилається скаржник, також не приймається судом як належний доказ по справі, оскільки, він (акт) підписаний лише зі сторони відповідача.

Таким чином враховуючи вищезазначене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Дозор Сервіс» та стягнення з приватного акціонерного товариства «Картель» на користь позивача 4 200 грн. заборгованості, 315,30 грн. пені, 2 457,60 грн. інфляційних, 231,53 грн. 3% річних.

До того ж, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволення заяви позивача щодо стягнення витрат на послуги адвоката, оскільки платіжні доручення № 503 від 27.08.2015 р. на суму 10 000,00 грн. та № 524 від 02.09.2015 р. на суму 30 000,00 грн., які позивач надав на підтвердження понесення витрат на послуги адвоката, не містять посилання на договір про надання правової допомоги № 180815-02/2015 від 18.08.2015 та не підтверджують, що позивачем понесені витрати саме на розгляд зазначеної справи № 910/28264/15. Крім того, матеріали справи не місять жодного доказу подачі або готування документів у даній справі саме адвокатом Глобою К.В., адвокат Глоба К.В. не брав участі у жодному судовому засіданні по справі № 910/28264/15.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Картель» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Картель» на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28264/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року у справі № 910/28264/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/28264/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська

Дата підписання 30.05.2016 року