ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа № 907/43/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства Гофротара-Закарпаття,б/н, б/д (вх.№01-05/1794/16 від 11.04.2016)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.03.2016

у справі № 907/43/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Універсальна, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства Гофротара-Закарпаття, с. Павшино Мукачівського району Закарпатської області

про стягнення 63 131,75 грн

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 06-05/16 від 06.05.2016);

відповідача: не зявився (належно повідомлений)

Апеляційну скаргу прийнято до провадження ухвалою від 14.04.2016, розгляд справи призначено на 17.05.2016.

Ухвалою суду від 17.05.2016 розгляд справи відкладено на 31.05.2016.

У судовому засіданні 31.05.2016 оголошено перерву до 14.06.2016.

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016 ТОВ Лізингова компанія Універсальна звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ТОВ ВТП Гофротара-Закарпаття про стягнення 63 131, 75 грн, з яких: 51 357,24 грн основного боргу, в т.ч. 16 327,94 грн інфляційних нарахувань; 4 105.20грн пені; 7 669,31 грн 20%річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу № 317/0812/ВО від 20.08.2012. Позивач вказує, що з жовтня 2014року відповідач прострочує сплату лізингових платежів, внаслідок чого його заборгованість станом на 29.01.2016 становить 35 029,30грн, а з урахуванням втрат від інфляції сума боргу становить 51 357,24грн.На підставі п.8.3.2 договору позивачем заявлена до стягнення пеня в розмірі 0,1 % від суми боргу за весь час прострочення (станом на 29.01.2016) в сумі 4 105.20грн. На підставі ст. 625 ЦК України та п.8.4 договору заявлені до стягнення 20% річних в сумі 7 669,31 грн(станом на 29.01.2016).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.03.2016 у справі № 907/43/16 (суддя Васьковський О.В.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 56131,75 грн, з них: 28029,30 грн прострочених лізингових платежів; 16 327, 94 грн інфляційних втрат; 4 105, 20 грн пені; 7 669, 31 грн 20% річних та 1 378, 00 грн судового збору. В частині стягнення 7 000,00грн заборгованості по лізингових платежах провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України. Рішення мотивоване ст. ст. 530, 599, 610, 612, 625 ЦК України ст. 193 ГК України, ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг. При частковому задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог. При цьому, суд встановив, що 5 та 17 лютого 2016року відповідач частково погасив заборгованість в сумі 7000.00грн, тому припинив провадження у справі в частині стягнення 7 000,00грн заборгованості по лізингових платежах у звязку з відсутністю в цій частині предмету спору.

Відповідач не погодився з рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне зясування місцевим господарським судом обставин справи та необгрунтоване задоволення позовних вимог, просить рішення скасувати, прийняти нове про відмову у позові повністю.

Апелянт зазначає, що несвоєчасна сплата лізингових платежів викликана критичною ситуацією на ринку гофрокартонної упаковки в Україні та наголошує, що претензії-вимоги від 16.12.2015 про стягнення заборгованості він не отримував. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач частково погасив заборгованість. Вважає, що інфляційні втрати, пеня та 20% річних розраховані неправильно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.03.2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на те, що матеріали справи містять докази отримання відповідачем 18.12.2015 претензії № 421 від 16.12.2016, а присуджена судом до стягнення сума боргу встановлена з урахуванням здійснених відповідачем оплат на погашення лізингових платежів, у звязку з чим в частині стягнення 7 000,00грн боргу провадження у справі припинено.

В судовому засіданні 31.05.2016, в яке зявилися представники двох сторін, була оголошена перерва до 14.06.2016, при цьому зобовязано сторони провести звірку розрахунків за договором та подати суду акт звірки.

13.06.2016 позивач подав підписаний ним акт звірки станом на 01.06.2016, згідно з яки сума боргу по лізингових платежах становить 31 210,36грн.

В судове засідання 14.06.2016 представник скаржника не зявився, подав 14.06.2016 через канцелярію суду підписану ним інформацію про стан розрахунків за договором за період з 20.09.2014 по 07.06.2016 , за якою переплата становить 11302,72грн.

В судовому засіданні 14.06.2016 представник позивача подав розрахунок прострочених до оплати сум заборгованості за договором за період з 26.10.2014 по 25.03.2016 та підтримав його.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

20.08.2012 ТОВ Лізингова компанія Універсальна ( лізингодавець) та ТОВ ВТП Гофротара-Закарпаття (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №317/081/ВО, за умовами якого лізингодавець зобовязується придбати на замовлення лізингоодержувача майно: паровий котел Е-1.6-0.9 ГМН (паливо-газ) в комплектації та пальник газовий МG20.2 М-L-N-LN c KEV 412/ 11/2 з системою хімводоочистки та передати це майно лізингоодержувачу, а останній зобовязується прийняти предмет лізингу у виключне платне користування терміном на 36 місяців з дати підписання обома сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (п.1.1).

Пунктом 1.2 договору визначено, що вартість предмету лізингу на дату укладення договору складає 250 020,00 грн, в т.ч. ПДВ 41670,00 грн.

Предмет лізингу передається лізингодавцем і приймається лізингоодержувачем в лізинг на умовах сплати лізингоодержувачем лізингових платежів за користування предметом лізингу (п.3.1. договору).

Лізингові платежі включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу, компенсації відсотків за кредитом та комісійної винагороди лізингодавця, а також інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням цього договору (п. 3.2. договору).

Лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та щомісячних лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплачувати у розмірі і строки згідно з Графіком лізингових платежів (Додаток 2 до договору). Датою сплати лізингового платежу є дата зарахування коштів на рахунок лізингодавця (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 3.10. договору, в редакції угоди про внесення змін від 20.08.2012, платежі по договору лізингу, що сплачуються лізингоодержувачем зараховуються у такій черговості:

3.10.1. штрафи і пені, як відповідальність лізингоодержувача за цим договором;

3.10.2. проценти, що можуть включати лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом та інших витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням цього договору;

3.10.3. сума яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу.

Відповідно до п.8.3.2 договору за прострочення терміну сплати лізингового платежу лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого лізингового платежу за кожен день прострочення за весь час прострочення.

За прострочення сплати лізингового платежу лізингоодержувач зобов'язаний на вимогу лізингодавця сплатити 20 процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення (п.8.4 договору).

Графіком лізингових платежів( Додатком №2 до договору) встановлено сплату авансового платежу в сумі 100 008,00грн не пізніше 15.09.2012, та сплату щомісячних лізингових платежів в сумі 6 465,00грн в період з 20.10.2012 по 20.09.2015, всього на суму 332 748грн.

Предмет лізингу переданий відповідачу по актах приймання передачі предмету лізингу № 1 від 30.10.2012 та № 2 від 08.11.2012.

В подальшому сторони вносили зміни до договору.

Так, графіком лізингових платежів, в редакції від 10.01.2013, передбачено сплату авансового платежу в сумі 100 008,00грн не пізніше 15.09.2012, та сплату 36 ти щомісячних лізингових платежів в сумі 6 465,00грн в період з 25.11.2012 по 25.10.2015, всього на суму 332 748грн.

04.12 2014 сторони уклали угоду про внесення змін до договору фінансового лізингу № 317/0812/ВО від 20.08.2012, якою змінено п. 1.1. договору та встановлено термін користування предметом лізингу 38 місяців, у звязку з чим затверджено новий графік лізингових платежів, яким передбачено сплату авансового платежу в сумі 100 008,00грн не пізніше 15.09.2012, та сплату 38-ми щомісячних лізингових платежів в період з 25.11.2012 по 25.12.2015, всього на суму 338 033,00грн, визначено суму кожного щомісячного лізингового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконував умови договору №317/081/ВО, у звязку з чим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.06.2014 у справі № 907/414/14 присуджено до стягнення з ТОВ ВТП Гофротара-Закарпаття на користь ТОВ Лізингова компанія Універсальна 32 853,29 грн прострочених лізингових платежів ( по травень 2014 року), 473,49 грн пені, 2092,15 грн 20 % річних та 1827,00грн судового збору.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2014 у справі № 907/992/14 присуджено до стягнення з ТОВ ВТП Гофротара-Закарпаття на користь ТОВ Лізингова компанія Універсальна 25 860 грн основного боргу (прострочених лізингових платежів № 20, №21, №22, №23), 2774, 41 грн пені(нарахованої за період з 02.06.2014 по 07.10.2014), 3097, 45 грн 20 % річних (нарахованих за період з 02.06.2014 по 06.10.2014) та 1827,00грн судового збору.

В частині стягнення пені в сумі 832,07грн провадження у справі припинено, оскільки відповідач сплатив 01.12.2014 кошти в сумі 11 200,00грн, з яких 10 367,93грн зараховано в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням суду у справі

№907/414/14, а 832,07грн в рахунок погашення пені у даній справі(№ 907/992/14).

Згідно з графіком лізингових платежів, в редакції від 04.12.2014, відповідач мав сплатити 15 лізингових платежів № 24- № 38 на загальну суму 89 330,00грн не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.10.2014 по 25.12.2015.

Відповідач сплатив позивачу за період з 16.10.2014 по 10.03.2016 - 145 500,00грн, що підтверджено виписками банку та не заперечується сторонами.

Сплачені відповідачем 16.10.2014 (15 000,00грн), 03.11.2014( 11 200,00грн) та 01.12.2014( 10 367,93грн) кошти в сумі 36 567,93грн, зараховано згідно з листом відповідача від 01.12.14 №51/12( а.с. 161) та поясненнями позивача від 10.06.2016 № 243( а.с. 157) в рахунок погашення заборгованості, присудженої до стягнення рішенням суду у справі№907/414/14.

Сплачені відповідачем 01.12.2014(832,07грн), 23.01.2015( 6500,00), 27.03.2015( 11 200,00грн), 29.04.2014(11 200,00грн) та 29.05.2015(3826,79грн) в сумі 33558,86грн зараховано згідно з листом відповідача від 29.05.2015 № 65/01/05 та поясненнями позивача від 10.06.2016 № 243( а.с. 157) в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням суду у справі№907/992/14,.

17.12.2015 позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу № 421 від 16.12.2015, в якій вимагав сплатити заборгованість по лізингових платежах в сумі 28 829, 30 грн; пеню в розмірі 2 533, 82 грн та 20 % річних в розмірі 6 862, 24 грн, всього станом на 16.12.2015 38 225,37грн. Названу претензію відповідач отримав 18.12.2015, що підтверджено наявними у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копією фіскального чеку від 17.12.2015.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором фінансового лізингу позивач передав відповідачу у фінансовий лізинг паровий котел та пальник газовий з системою хімводоочистки. Відповідач мав сплатити позивачу згідно з графіком лізингових платежів, в редакції від 04.12.2014, авансовий платіж не пізніше 15.09.2012 та 38 щомісячних лізингових платежів в період з 25.11.2012 по 25.12.2015, всього на суму 338 033,00грн.

Заборгованість відповідача за договором по лізинговий платіж №23 включно присуджена до стягнення рішеннями суду у справах №907/414/14 та №907/992/14, в т.ч. пеня за період по 07.10.2014та 20 % річних за період по 06.10.2014.

Лізингові платежі № 24- № 38 на загальну суму 89 330,00грн відповідач мав сплатити не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.10.2014 по 25.12.2015.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач сплатив позивачу за період з 16.10.2014 по 30.12.2015 ( на момент звернення з позовом) 136 500,00грн лізингових платежів. Крім того,05.02.2016 сплатив - 5000,00грн, 17.02.2016 2000,00грн та 10.03.2016 2000,00грн. Отже, на момент винесення рішення судом першої інстанції( 25.03.2016) відповідач сплатив лізингові платежі в сумі 145 500,00грн, з яких 36 567,93грн зараховано в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у справі№907/414/14 та 33 558,86грн зараховано в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у справі №907/992/14.

Отже, відповідач прострочив сплату лізингових платежів № 24- № 38, оскільки сплатив позивачу з 29.05.2015 по 10.03.2016 - 75 373,21грн лізингових платежів (145 500,00 36 567,93 33 558,86). Його заборгованість станом на момент звернення з позовом( 29.01.2016) становила 22 956,79грн( 136 500,00 -36 567,93 33 558,86 = 66373,21; 89 330,00 66 373,79), а на момент вирішення спору -13956,79грн (89 330,00 75 373,21).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором(п.8.4) встановлено сплату процентів за прострочення сплати лізингових платежів у розмірі 20% річних.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Договором ( п. 8.3.2) передбачено сплату пені за прострочення терміну сплати лізингового платежу в розмірі 0,1 % від суми простроченого лізингового платежу за кожен день прострочення за весь час прострочення.

За приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки( постанова пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань ).

Згідно поданим позивачем 14.06.2016 розрахунком, проведеним з урахуванням Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за прострочення сплати лізингових платежів підлягала до стягнення пеня за період з 26.10.2014 по 28.01.2016 в сумі 7096,43грн, 20% річних в сумі 4 051,51грн, втрати від інфляції в сумі 9314,01грн.

З огляду на викладене апеляційний суд частково погоджується з доводами скаржника та вважає помилковим рішення суду першої інстанції, оскільки позивач не надав суду, а суд не врахував сплату відповідачем лізингового платежу 10.03.2016 на суму 2000,00грн, не дослідив, що позивач нараховував пеню в розмірі 0,1 % встановленому договору, який за окремі періоди, зокрема, з 26.10.2014 по 01.02.2015, перевищує подвійну облікову ставку НБУ. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що і за попередні періоди позивач неправомірно нараховував пеню в завищеному розмірі, без урахування Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань щодо обмеження розміру пені, та на підставі п. 3.10 договору щодо черговості зарахування платежів зараховував сплачені відповідачем лізингові платежі в рахунок погашення завищеної пені, що призвело до завищення суми заборгованості по лізингових платежах, відтак завищення інфляційних втрат та 20% річних.

Слід також зазначити, як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку, позивачем неправомірно була нарахована пеня за прострочення сплати лізингових платежів за період з 26.10.2014 по 28.01.2016 на суму понад 18тис.грн (без урахування Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань щодо обмеження розміру пені). Така сума пені не предявлялась відповідачу та не визнавалася відповідачем, проте на її погашення позивачем неправомірно були зараховані кошти в сумі понад 14 тис. грн, сплачені відповідачем як лізингові платежі. Цим пояснюється заявлення позивачем до стягнення пені в сумі 4 105, 20грн, та безпідставне заявлення до стягнення заборгованості по лізингових платежах в сумі 51 357,24 грн основного боргу, в т.ч. 16 327,94 грн інфляційних нарахувань.

Апеляційний не бере до уваги інформацію відповідача про стан розрахунків за договором за період з 20.09.2014 по 07.06.2016 , в якій вказано про наявність переплати за договором, оскільки з неї вбачається, що відповідач в цій інформації не врахував, що частина сплачених ним в період з 16.10.2014 по 29.05.2015 коштів за його згодою була зарахована в рахунок погашення заборгованості, присудженої до стягнення рішеннями суду у справі№907/414/14та№907/992/14.

Крім того, не може братися до уваги сплата відповідачем 08.04.2016 коштів в сумі 3000,00грн з огляду на те, що ці кошти сплачені після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що при вирішенні спору суд першої інстанції неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого прийняв помилкове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 56131,75 грн, з них: 28029,30 грн прострочених лізингових платежів; 16 327, 94 грн інфляційних втрат; 4 105, 20 грн пені; 7 669, 31 грн 20% річних, 1 378, 00 грн судового збору та припинення провадження у справі в частині стягнення 7 000,00грн заборгованості по лізингових платежах.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції належить змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача 13956,79грн заборгованості по лізингових платежах, 9 314,01грн інфляційних втрат, 4 105, 20грн пені( з урахуванням заявлених позовних вимог), 4 051,59грн 20% річних. В частині стягнення 9 000,00грн заборгованості по лізингових платежах провадження у справі належить припинити на підставі п 1-1 ч.1 ст.80 ГПК у звязку з відсутністю предмета спору, оскільки на момент вирішення спору судом першої інстанції ця сума платежів була сплачена відповідачем. В задоволенні решти вимог відмовити.

Крім того, належить стягнути з відповідача судовий збір пропорційно до суми позовних вимог, які підлягають до задоворлення.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покласти на сторони пропорційно до задоволених апеляційних вимог.

Керуючись ст.ст.43, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.03.2016 у справі № 907/43/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

Позов задоволити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства Гофротара-Закарпаття, ідент. код 32513926, місцезнаходження: 89600, с. Павшино Мукачівського району Закарпатської області, вул.Волошина,8, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Універсальна, ідент. код 33951781, місцезнаходження:79013, м. Львів, вул.С.Єфремова,32а, - 13956,79 грн заборгованості по лізингових платежах, 9 314,01грн інфляційних втрат, 4 105, 20 грн пені, 4 051, 59 грн 20% річних та 882, 47 грн судового збору.

В частині стягнення 9 000,00 грн заборгованості по лізингових платежах провадження у справі припинити.

В задоволенні решти вимог відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Універсальна, ідент. код 33951781, місцезнаходження:79013, м. Львів, вул.С.Єфремова,32а, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельного підприємства Гофротара-Закарпаття, ідент. код 32513926, місцезнаходження: 89600, с. Павшино Мукачівського району Закарпатської області, вул. Волошина,8, - 545, 08 грн на відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 17. 06.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко