ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
__________________________________________________________________________________________________________________________________________Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2016 р. Справа № 923/498/16
Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Квадро", м.Генічеськ Херсонська область
до: Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області, м.Берислав, Херсонська область,
про стягнення 82 140,00 грн.
за участю представників сторін:
від позивача - не прибув;
від відповідача - не прибув.
Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Квадро" (позивач) до Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області (відповідач) з вимогами про стягнення 82 140,00 грн., з них, як-то зазначено у позовній заяві, 45 000 грн. збитків у вигляді неотриманого прибутку, 34 290 грн. інфляційного збільшення суми боргу (у позові - індексу інфляції), 2 850 грн. річних (3 %), у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами у справі договором № 2 від 03.03.2014р. про надання інформаційних послуг.
Сторони належним чином повідомлені про місце, дату, час розгляду справи, проте, представники сторін в судове засідання не прибули.
Згідно наданого відзиву на позов відповідач визнає наявність власної заборгованості перед позивачем за вказаним договором у розмірі 45 000,00 грн., проте, стверджує про відсутність підстав для стягнення з відповідача цієї суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та річних (3 %) від суми боргу, оскільки, на переконання відповідача, норми ст. 625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини за укладеним сторонами договором про надання інформаційних послуг, а, безпосередньо, договором для відповідача не передбачено обов'язку щодо сплати заборгованості в порядку ст.625 Цивільного кодексу України.
Разом з тим (незважаючи на визнання факту наявності 45 000,00 грн. вказаної власної заборгованості перед позивачем), відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позову, оскільки згідно затвердженого на 2014 рік кошторису видатків відповідача розмір бюджетного фінансування видатків відповідача за статтею "оплата послуг (крім комунальних)" було встановлено в сумі 11 100,00 грн. та оскільки, згідно п.3.3. договору № 2 від 03.03.2014р. про надання інформаційних послуг, для позивача передбачено право не здійснювати публікацію інформаційного продукту в разі несвоєчасної оплати послуг.
Відзив містить у собі клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.
Відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за відсутності представника сторони неможливо розглянути справу. Оскільки відповідачем надіслано до суду відзив на позовну заяву з викладенням правової позиції відповідача у спорі та клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності представника відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи № 923/498/16 за наявними матеріалами, за відсутності представників сторін.
Вивчивши матеріали справи, суд -
Згідно з п.3.1. договору розрахунок за послуги здійснюється шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на рахунок позивача на підставі акту виконаних робіт і рахунку-фактури, протягом 7 (семи) днів з моменту надання відповідачеві цих акту та рахунку. Згідно з п.3.3. договору в разі несвоєчасної оплати інформаційний продукт не публікується, якщо не досягнуто іншої домовленості сторін. Згідно з п.3.4. договору сторони цього договору протягом 3 (трьох) днів після виконання позивачем усіх зобов'язань за цим договором підписують акт виконаних робіт.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За результатами проведеного судом аналізу положень договору, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою договір, фактично, є змішаним договором, в якому поєднано елементи (положення) договору підряду (в частині положень договору щодо розробки та виготовлення позивачем інформації (інформаційного продукту) на замовлення відповідача) та договору про надання послуг (в частині положень договору щодо розміщення інформаційного продукту у друкованому виданні (здійснення публікації інформації).
Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися, зокрема, на виготовлення речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовнику. Згідно з ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Згідно з частиною 3 цієї ж статті ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Згідно з ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи (її окремих етапів) встановлюються у договорі підряду.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії (здійснення певної діяльності), а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві таку послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово.
Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Факт наявності у відповідача зобов'язання перед позивачем по оплаті вартості розробки та виготовлення позивачем інформаційного продукту, а також, розміщення позивачем цього продукту в друкованому виданні, за дорученням (тобто, на замовлення) відповідача, підтверджується, безпосередньо, укладеним між ними договором.
Факт виконання позивачем усіх своїх зобов'язань за договором перед відповідачем стосовно розробки та виготовлення позивачем інформаційного продукту, а також, розміщення позивачем цього продукту в друкованому виданні, підтверджується складеним сторонами актом надання послуг № 1 від 05.03.2014р.
Після розміщення позивачем вказаного інформаційного продукту в друкованому виданні відповідачем не повідомлялося позивачеві про наявність будь-яких зауважень або заперечень відповідача щодо розміщення цього інформаційного продукту в друкованому виданні.
При розгляді даної справи відповідач, також, не надав суду будь-яких заперечень стосовно належного виконання позивачем усіх своїх зобов'язань за договором перед відповідачем стосовно розробки, виготовлення та розміщення інформаційного продукту в друкованому виданні.
До того ж, при розгляді справи відповідач не обґрунтовує відсутність свого обов'язку щодо сплати на користь позивача 45 000,00 грн. вартості послуг за договором неотриманням від позивача рахунку на оплату цих послуг.
Станом на теперішній час 45 000,00 грн. вартості розробки, виготовлення та розміщення позивачем інформаційного продукту в друкованому виданні, згідно з умовами договору, є заборгованістю відповідача перед позивачем за договором, оскільки встановлений договором строк оплати вказаних робіт (послуг) позивача об'єктивно сплив (сім календарних днів з 05.03.2014р. - дати складання сторонами акту надання послуг № 1 до договору). У матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем такого акту у іншу дату, ніж дата складання цього акту - 05.03.2014р. При цьому, суд обраховує вказаний строк для оплати у календарних днях, оскільки це не суперечить положенням п.3.1. договору.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у відповідача обов'язку щодо сплати на користь позивача 45 000,00 грн. вказаної заборгованості, що обґрунтовані наявністю у позивача права, згідно п.33. договору, в разі несвоєчасної оплати не здійснювати публікацію інформаційного продукту. По-перше, згідно цього положення договору позивач має, саме, право не здійснювати публікацію інформаційного продукту в разі несвоєчасної оплати, а не зобов'язався не здійснювати таку публікацію в разі несвоєчасної оплати. Й, відповідно, позивач реалізує таке (надане йому договором право) на власний розсуд. По-друге, виходячи з положень п. 3.1. договору розрахунок за послуги може бути здійснено, лише, за наявності складеного сторонами акту виконаних робіт до договору. Але ж за п. 3.3. договору сторони дійшли згоди, що такий акт складається лише після виконання позивачем усіх зобов'язань за цим договором (тобто, й серед інших зобов'язань, й зобов'язання щодо розміщення (публікації) інформаційного продукту в друкованому виданні). В іншому випадку, при виконанні позивачем не в повному обсязі вказаних зобов'язань, у сторін договору відсутні підстави для складання акту виконаних робіт до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 205 Господарського кодексу України господарське зобов’язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачене законом.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність у відповідача обов'язку щодо сплати на користь позивача 45 000,00 грн. вказаної заборгованості, у зв'язку з відсутністю у 2014 році належного бюджетного фінансування відповідних видатків відповідача.
Крім цього суд вважає, що звільнення відповідача від його обов’язку сплатити на користь позивача 45 000,00 грн. вартості послуг, які залишаються неоплаченими, на підставі приписів ч. 1 ст. 205 Господарського кодексу України суперечитиме приписам ст. 6 Господарського кодексу України, за якими до загальних принципів господарювання в України належить забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб’єктів господарювання.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні (3 %) від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлено договором.
Поряд з позовними вимогами про стягнення з відповідача 45 000,00 грн. заборгованості за послуги позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача:
Згідно приписів ГПК України визначення розміру позовних вимог є виключним правом позивача. В контексті цього суд зазначає й про виключне право позивача, на власний розсуд, визначати періоди нарахування заявлених до стягнення інфляційних втрат та річних.
Виконані позивачем розрахунки заявлених до стягнення 34 290,00 грн. інфляційних втрат та 2 850,00 грн. річних (3 %) (а.с.4) перевірено судом.
Разом з тим, у розрахунку вказаної суми інфляційних втрат за період з 13.03.2014р. по 29.02.2016р. позивачем безпідставно застосований індекс інфляції за березень 2016 року, що становить 101,0 %, та безпідставно не застосований індекс інфляції за березень 2014 року, що становить 102,2 %. Проте, вказане не призвело до заявлення до стягнення завищеного розміру інфляційних втрат, оскільки розмір індексу інфляції за березень 2016 року є меншим за розмір індексу інфляції за березень 2014 року.
Також, цією перевіркою встановлено, що розрахунок заявлених до стягнення 2850,00 грн. річних виконаний позивачем, виходячи з того, що кількість днів у році становить 360 днів (замість загальновідомих тривалості звичайного року 365 днів та тривалості високосного року 366 днів), при відсутності доказів згоди сторін на виконання у такий спосіб розрахунку річних. Вказане призвело до заявлення до стягнення завищеного розміру річних.
Річні за період з 13.03.2014р. по 31.12.2015р. (за 659 днів) на 45 000,00 грн. боргу становлять 2 437,40 грн.
2 437,40 грн. = ((45 000,00 грн. х 3 % х 659 дні)/100 %) / 365 днів
Річні за період з 01.01.2016р. по 13.04.2016р. (за 104 дні) на 45 000,00 грн. боргу становлять
383,61 грн. = ((45 000,00 грн. х 3 % х 104 дні)/100 %) / 366 днів
Загальна сума вказаних річних становить 2 821,01 грн.
2 821,01 грн. = 2 437,40 грн. + 383,61 грн.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та річних (3 %) від суми боргу, що обґрунтовані твердженнями про те, що норми ст. 625 Цивільного кодексу України не поширюються на правовідносини за укладеним між сторонами договором про надання інформаційних послуг, а, безпосередньо, договором не передбачено обов'язок відповідача, у разі прострочення оплати послуг позивача, сплачувати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та річні (3 %) від суми боргу.
По-перше, норми ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню у разі прострочення виконання будь-якого грошового зобов'язання. Іншого цією нормою закону не встановлено. Вказані ж доводи відповідача не містять належного обґрунтування нормами законодавства. По-друге, згідно п. 6.1. договору сторони домовилися про те, що усі суперечки та розбіжності за даним договором вирішуються згідно з чинним законодавством України.
Відповідачем не надано доказів сплати (повністю або частково) на користь позивача заявлених до стягнення 45 000,00 грн. заборгованості з оплати послуг, 34 290,00 грн. інфляційних втрат, 2 850,00 грн. річних (3 %).
За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм, позовні вимоги в частині стягнення 45 000,00 грн. заборгованості з оплати послуг та в частині стягнення 34 290,00 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги в частині стягнення 2 850,00 грн. річних (3 %) підлягають частковому, в розмірі 2821,01 грн. задоволенню. У стягненні 28,99 грн. річних має бути відмовлено.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задовольняється на 99,96 %.
99,96 % = ((82 111,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог)/(82 140,00 грн. (розмір заявлених позовних вимог)) х 100 %
У зв’язку з цим 99,96 % або 1377,45 грн. судового збору покладається на відповідача, решта – на позивача.
Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Повне рішення складено 09.06.2016р.
Суддя                                         К.В. Соловйов