РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 903/1293/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 р. у справі №903/1293/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Мегабанк"

до 1. Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції

2. Управління державної казначейської служби у м. Луцьку

за участю прокуратури Волинської області

про стягнення 294 510 грн. матеріальної шкоди

За участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача 1 - ОСОБА_1,

відповідача 2 - не з'явився,

прокуратури - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 22.03.2016 р. у справі №903/1293/15 (головуюча суддя Костюк С.В., судді Бондарєв С.В., Суряк О.Г.) у позові публічного акціонерного товариства "Мегабанк" до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та Управління державної казначейської служби у м. Луцьку, за участю прокуратури Волинської області про стягнення 294510 грн. матеріальної шкоди відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст.11 Закону України "Про державну виконавчу службу", ст.87 Закону України "Про виконавче провадження", вказав, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення у діях Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, зокрема, що відповідачем-1 заподіяно шкоду (її розмір), заподіяна шкода перебуває у причинно-наслідковому звязку з діями відповідача-1, факту неправомірних дій ДВС, при винесенні постанови про звільнення з-під арешту, розшуку транспортного засобу. Крім того, суд першої інстанції доводи позивача щодо розміру втраченої вигоди (неотримання коштів) в сумі 294510 грн. визнав необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, оскільки оцінка транспортного засобу, щодо якого винесена постанова про звільнення з-під арешту в межах виконавчого провадження №296667479 не проводилась, розмір збитків заявлений позивачем не відповідає порядку встановлення вартості майна боржника для його реалізації в рахунок погашення боргу, визначеному статтями 58, 62 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку з наведеним суд дійшов висновку про відмову в позові.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Мегабанк" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов у повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням та незастосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що судом не прийнято до уваги, що спірний транспортний засіб, який протиправно відчужено приватним підприємством "Лучеськ-Плюс", підлягав реалізації в разі його розшуку, при цьому інші стягувачі не мали права на отримання коштів від його реалізації, оскільки згідно витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, першочергове право на стягнення належить банку враховуючи пріоритет зареєстрованих обтяжень у порядку черговості реєстрації обтяжень рухомого майна. Крім того, зазначає, що не врахувавши ст.56 Конституції України та ст.22, 216, 1173, 1174, 1192 Цивільного кодексу України та порушивши принцип дотримання рівності сторін, суд позбавив права позивача на відшкодування шкоди заподіяної відповідачем-1 у сумі 294510 грн.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги, поданих до суду апеляційної інстанції 30.05.2016 р., позивач звертає увагу, що головний державний виконавець Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_3 звільнив з-під арешту транспортний засіб, на який було накладено арешт в рамках інших виконавчих проваджень, чим грубо порушив положення статті 60 Закону України "Про виконавче провадження".

Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, є необґрунтованими, та такими, що не відповідають нормам права. Зокрема, зазначає, що ПАТ "Мегабанк" був не єдиним стягувачем, який би задовольнив свої вимоги за рахунок продажу майна боржника, а посилання на першочергове право банку на стягнення згідно пріоритету зареєстрованих обтяжень у порядку черговості реєстрації обтяжень рухомого майна є таким, що не відповідає дійсності та суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Також вказує на необґрунтування позивачем розміру нанесених йому збитків, а посилання останнього на довідку про вартість подібного транспортного засобу не відображає фактично втраченої вигоди або неотриманого ним прибутку за рахунок продажу майна боржника.

27.04.2016 р. через канцелярію Рівненського апеляційного господарського суду прокуратура Волинської області подала відзив на апеляційну скаргу, у якій просила рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 р. у справі №903/1293/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Мегабанк" - без задоволення, у звязку з її безпідставністю та необґрунтованістю.

У судове засідання, відкладене на 15.06.2016 р., публічне акціонерне товариство "Мегабанк" та Управління державної казначейської служби у м. Луцьку не забезпечили явку своїх представників.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників судового процесу про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 98 ГПК, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень, явка представників в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників учасників судового процесу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзиви на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.10.2011 р. Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №29667479 з виконання наказу господарського суду Волинської області №5004/958/11-1 від 10.10.2011 р. про стягнення з ПП "Лучеськ-Плюс" на користь ПАТ "Мегабанк" 289907,32 доларів США основного боргу, 53874,76 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом, 282412,45 грн. неустойки, 2384,25 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита, 236 грн. в повернення витрат на ІТЗ, в т.ч. 328759,37 дол. США та 285907,62 грн. для солідарного стягнення з ОСОБА_4, згідно виконавчого листа від 28.03.2011 р., що виданий Київським районним судом м. Харкова (а.с.12). Вказаною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ПП "Лучеськ-Плюс" та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна боржника.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №29667479 від 31.10.2011 р. було накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки Ford Transit (вантажний) 2007 р. випуску, номер кузова НОМЕР_1 днз.АС2048АМ.

Постановою про розшук майна боржника від 14.01.2014 р. оголошено розшук транспортного засобу Ford Transit (а.с.12).

01.09.2014 р. головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44547653 з примусового виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 14.08.2014 р. у справі №161/12387/14-ц, за якою в якості погашення частини суми боргу в розмірі 107905,00 грн. ПП "Лучеськ-Плюс" передає, а ПП "Професійний робочий одяг" приймає у власність належний ПП "Лучеськ-Плюс" автомобіль марки Ford Transit (вантажний) 2007 р. випуску, номер кузова НОМЕР_1 днз. АС2048АМ.

03.09.2014 р. головний державний виконавець Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_3 виніс постанову про звільнення майна боржника з-під арешту, згідно з якою звільнено з-під арешту автомобіль марки Ford Transit (вантажний) 2007 р. випуску, номер кузова НОМЕР_1 днз.АС2048АМ та 03.09.2014 р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 14.08.2014 р. у справі №161/12387/14-ц у звязку з її фактичним виконанням.

У звязку з незаконним звільненням майна боржника з-під арешту позивач звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій протиправними, скасування постанови та відшкодування шкоди.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. у справі №803/2426/14, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 р., позов публічного акціонерного товариства "Мегабанк" до Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_3 про звільнення майна боржника з-під арешту, розшуку (орієнтування) від 03.09.2014 р. (виконавче провадження № 44547653). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. у справі №803/2426/14 набрала чинності.

Позивач ПАТ "Мегабанк" звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з Державного бюджету 294510 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) матеріальної шкоди завданої незаконними діями Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, вважаючи, що дії державного виконавця щодо зняття арешту з автомобіля марки Ford Transit (вантажний) 2007 року випуску номер кузова НОМЕР_1 днз.АС2048АМ та його відчуження, призвело до неможливості задоволення банком своїх вимог згідно рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2011 р. у справі №5004/958/11, у звязку з чим, за твердженням позивача, йому було завдано значних матеріальних збитків.

Відповідно до вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів. Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно залучив Управління державної казначейської служби у м. Луцьку відповідачем-2 у справі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Спеціальними нормами (ч. 2 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження", ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу") також передбачено відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст.1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За приписами ст. 1173 ЦК України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконних дій державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути предявлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Стаття 33 ГПК України покладає на кожну зі сторін, що беруть участь у справі, обовязок доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, предметом доказування у даній справі мають бути, окрім факту неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, також виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіянням ним шкоди.

Апелянт в обґрунтування неправомірності дій органу державної виконавчої служби вказує на визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_3 про звільнення майна боржника з-під арешту, розшуку (орієнтування) від 03.09.2014 р. (постанова Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2015 р. у справі №803/2426/14).

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, з огляду на висновок адміністративного суду погоджується з вказаною апелянтом оцінкою протиправності дій державного виконавця, однак, для задоволення даного позову не достатньо доведення лише однієї цієї обставини.

Щодо заявленого до стягнення розміру матеріальної шкоди в сумі 294510 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст. 623 ЦК України, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимог кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлене договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

ПАТ "Мегабанк" в підтвердження доведеності розміру заподіяної органом державної виконавчої влади надав довідку про вартість транспортного засобу, видану 22.01.2016 р. ТОВ "Периметр" (а.с.72).

Відповідно до ст.58 Закону України "Про виконавче провадження", визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Крім того, згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів для визначення вартості ідентичних КТЗ оцінювач враховує пробіг, комплектність, укомплектованість, технічний станом об'єкта оцінки, фізичний знос та функціональний знос.

Як вбачається з матеріалів справи, оцінка транспортного засобу в межах виконавчого провадження №296667479 не проводилась.

Варто зазначити, що звернення стягнення передбачає реалізацію арештованого майна в порядку передбаченому ст.62 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Оцінка вартості арештованого майна боржника є лише початковою ціною, остаточна ж ціна визначається в результаті проведених торгів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не бере до уваги довідку про вартість транспортного засобу, видану 22.01.2016 р. ТОВ "Периметр" та вважає її неналежним письмовим доказом у розумінні ч.2 ст.34 ГПК України.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача щодо розміру втраченої вигоди (неотримання коштів) в сумі 294510 грн. не підтверджені належними доказами, оскільки оцінка транспортного засобу, щодо якого винесена постанова про звільнення з-під арешту в межах виконавчого провадження №296667479 не проводилась, розмір збитків заявлений позивачем не відповідає порядку встановлення вартості майна боржника для його реалізації в рахунок погашення боргу, визначеному статтями 58, 62 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність причинного звязку між протиправною (незаконною) поведінкою органу державної влади із заподіяною шкодою, що також є необхідним елементом для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, з огляду на таке.

Пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України №9 від 17.10.2012 року передбачено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст.11 ЗУ "Про державну виконавчу службу", ст.87 ЗУ "Про виконавче провадження", ст.1174 ЦК України маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

Як правильно враховано судом першої інстанції, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного звязку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент предявлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобовязаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Мегабанк" був не єдиним стягувачем, який би міг задовольнити свої вимоги за рахунок продажу майна боржника, зокрема, це підтверджується чинною, на час винесення постанови про звільнення з-під арешту, розшуку транспортного засобу (03.09.2014 року), ухвалою Луцького міськрайонного суду про затвердження мирової угоди від 14.08.2014 року між ПП "Професійний робочий одяг" та ПП "Лучеськ-Плюс" (боржником) у справі №161/12387/14-ц. В якості погашення частини суми боргу в розмірі 107905,00 грн. боржник передав у власність ПП "Професійний робочий одяг" спірний транспортний засіб.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 45 ГПК України також унормовано, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на всій території України рішень, ухвал, постанов; рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст.115 ГПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що ухвала Луцького міськрайонного суду про затвердження мирової угоди від 14.08.2014 року була чинною та обовязковою до виконання на момент винесення постанови про звільнення з-під арешту спірного транспортного засобу. Предметом виконавчого провадження №44547653 було конкретне майно боржника, а саме автомобіль марки Ford Transit (вантажний) 2007 року випуску номер кузова НОМЕР_1 днз.АС2048АМ, а не все майно боржника, як у виконавчому провадженні №29667479, де стягувачем є ПАТ "Мегабанк".

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним одержані, зокрема, в разі реалізації автомобіля марки Ford Transit. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача-1 стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги у даній справі про стягнення матеріальної шкоди, побудовані на можливих очікуваннях позивача задоволити свої вимоги у виконавчому провадженні №29667479 згідно наказу господарського суду Волинської області №5004/958/11-1 від 10.10.2011 р., та не підтверджені відповідними документами, які б свідчили про конкретний розмір завданої шкоди Другим відділом ДВС Луцького МУЮ.

Відповідно до ст.43 ГПК України, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо недоведеності в діях відповідача-1 сукупності всіх елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, зокрема, збитків, їх розміру та причинного звязку між ними та винними діями відповідача-1, у звязку з чим суд правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Крім того, як вірно встановлено господарським судом Волинської області, транспортний засіб Ford Transit станом на день винесення постанови державного виконавця про звільнення з-під арешту, розшуку автотранспортного засобу, перебував в заставі в ВАТ "Кредобанк", що підтверджується постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.03.2014 р. у справі №5004/958/11, яка згідно ст.35 ГПК України має преюдиційне значення.

Статтею 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" надано законодавче визначення пріоритету обтяжень, а саме вказано, що пріоритет переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно, вищий пріоритет це переважний пріоритет одного обтяжувача відносно пріоритету іншого обтяжувача на отримання задоволення своїх прав чи вимог щодо одного й того ж рухомого майна.

Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження (ст.14).

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази реєстрації обтяження на предмет застави у відповідності до ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Згідно з ч.1 ст.54 Закону України Про виконавче провадження, звернення стягнення на заставне майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

У відповідності до ч. 3 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для задоволення вимог стягувачів. які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив факт перебування спірного транспортного засобу у заставі ВАТ "Кредобанк", який згідно ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" мав першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок автомобіля. З огляду на що, посилання апелянта на його першочергове право стягувача задовольнити свої вимоги за рахунок даного транспортного засобу, колегія суддів вважає хибними.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання позивача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 22.03.2016 р. у справі №903/1293/15 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Мегабанк" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №903/1293/15 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.