ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2016 р.Справа № 924/468/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Виноградова В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго", м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 21385,47 грн., з яких 16148,52 грн. заборгованості, 546,56 грн. 3% річних, 4690,39 грн. інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача: Янюк К.М. - за довіреністю від 04.01.2016 р. №1/02

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 16148,52 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку з оплати послуг за договором від 17.02.2014 р. №3938/1508 за період 01.12.2014 р. - 01.05.2016 р., а також стягнення 547,01 грн. 3% річних, 4690,39 грн. інфляційних втрат. При цьому посилається на положення ст. ст. 173-175, 193, 198, 231, 232 ГК України, ст. ст. 11, 509, 525, 526, 625 ЦК України.

Позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 16148,52 грн. заборгованості, 546,56 грн. 3% річних, 4690,39 грн. інфляційних втрат. Оскільки подана заява не суперечить вимогам ст. 22 ГПК України, вона приймається судом.

Повноважний представник позивача позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підтримала в повному обсязі.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, письмового відзиву на позов з документальним обґрунтуванням не надав, про причини неявки та неподання доказів не повідомив, своїм процесуальним правом не скористався, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. Ухвали суду направлялись на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та ЄДРЮО, ФОП та ГФ. Ухвали суду від 27.05.2016 р., 07.06.2016 р. повернуті на адресу суду із відміткою відділення поштового зв'язку - "за закінченням терміну зберігання". При цьому судом враховуються положення ст. 64 ГПК України, п. 3.9.1 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

17.12.2014 р. між міським комунальним підприємством "Хмельницьктеплокомуненерго" (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про надання послуг з теплопостачання №3938/1508 (далі - договір), за умовами п. 1 якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

У п. п. 3.1, 3.2 договору сторони визначили приміщення, у яке постачається теплова енергія, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та опалювальну площу займаного споживачем приміщення - 76,40 кв.м.

У пункті 5 договору сторонами було погоджено тарифи на послуги.

Відповідно до п. 6 договору плата за надані послуги за наявності засобів обліку теплової енергії справляється за їх показаннями згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. При відсутності приладів обліку або виході його з ладу, кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається виконавцем розрахунковим способом, згідно з нормами споживання теплової енергії (п. 6.6 договору).

Згідно з п. 6.7 договору тариф на постачання теплової енергії та порядок розрахунків, які вказані в договорі, вказані на день укладання договору і можуть змінюватись за рішенням компетентних державних органів.

Відповідно до п. 6.8 договору виконавець повідомляє споживача письмово (шляхом направлення повідомлення чи в рахунку за послуги) або в засобах масової інформації про зміну тарифів та додаткового погодження із споживачем не потребує.

В разі зміни тарифів споживач сплачує за надані послуги за новими тарифами з дня введення їх в дію (п. 6.9 договору).

За умовами п. 7 договору розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 7.1 договору).

Оплата використаної теплової енергії здійснюється споживачем наступним чином: попередня оплата в розмір 50% розрахункової місячної норми споживання теплової енергії до 15 числа поточного (розрахункового) місяця; остаточні розрахунки проводяться до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 7.2 договору).

Згідно з п. 7.3 договору у платіжному дорученні споживач повинен обов'язково зазначати номер договору, дату, підпис та призначення платежу.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що за наявності заборгованості у споживача за цим договором виконавець зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за послуги, надані у минулі періоди за цим договором.

Умовами договору на споживача покладено обов'язок, зокрема, оплачувати послуги в установлений договором строк; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг (пп. 1, пп. 6 п. 14 договору); на виконавця - своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил та цього договору; звільняти від плати за послуги у разі їх ненадання відповідно до чинного законодавства (пп. 1, пп. 9 п. 16 договору).

Відповідно до п. 28 договору він набуває чинності з 17.02.2014 р. та діє до 17.02.2015 р. Цей договір вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду умов, передбачених п. 29 договору.

Договір підписаний сторонами, скріплений відтиском печатки виконавця.

МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" на виконання договору за період листопад 2014 р. - березень 2015 р. надало відповідачу послуги з опалення та виставило відповідачу рахунки №1508 від 04.12.2014 р. за опалення за листопад 2014р. на суму 2351,72 грн., від 14.01.2015 р. за опалення за грудень на суму 3590,73 грн., від 06.02.2015 р. за опалення за січень на суму 3463,79 грн., від 06.03.2015 р. за опалення за лютий на суму 3112,21 грн. (з повідомленням про зміну тарифу з 01.03.2015 р.), від 03.04.2015 р. за опалення за березень на суму 3630,17 грн., всього на суму 16148,62грн.

Сплачені 16.06.2015р. відповідачем кошти в сумі 3575,86 грн. (згідно з випискою з банківського рахунку) відповідно до умов договору (п. 7. 4) зараховані в погашення боргу, який існував до 01.12.2014р. (до періоду заборгованості, заявленої до стягнення), що відображено в розрахунку заборгованості.

Непогашення відповідачем заборгованості з оплати за послуги з опалення в сумі 16148,52 грн. за договором про надання послуг з теплопостачання від 17.12.2014 р. №3938/1508 стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про її стягнення, а також стягнення 546,56 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), 4690,39 грн. інфляційних втрат.

Позивачем в матеріали справи надано копії постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 16.05.2014 р. №532, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 28.11.2014 р. №679 та від 27.02.2015 р. №272 щодо встановлення тарифів МКП "Хмельницьктеплокомуненерго" на теплову енергію.

Крім того, позивачем надано копію договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького від 17.02.2014 р., укладеного між виконавчим комітетом Хмельницької міської ради (орендодавець), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) та міським комунальним підприємством по утриманню не житлових приміщень комунальної власності (отримувач коштів, балансоутримувач), відповідно до якого орендодавець (балансоутримувач) передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно не житлове приміщення корисною площею 73,3 кв.м., загальною площею 76,4 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1 зазначеного договору). При цьому відповідно до актів приймання-передачі від 17.02.2014 р. вказане майно передане орендарю, від 31.03.2015 р. - повернуте орендарем балансоутримувачу.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про надання послуг з теплопостачання №3938/1508 від 17.02.2014 р.

Відповідно ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Аналогічні положення містить ст. 275 ГК України.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач надавав відповідачу послуги з опалення, виставляв відповідні рахунки, однак відповідач своєчасно та в повному обсязі свої договірні зобов'язання щодо оплати спожитої теплової енергії не виконав, утворивши заборгованість в сумі 16148,52 грн. Доказів сплати зазначеної заборгованості, а також доказів, які б спростовували позовні вимоги про її стягнення, суду не надано.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 16148,52 грн. заборгованості належить задовольнити.

Позивач також просить стягнути з відповідача 546,56 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) і 4690,39 грн. інфляційних втрат згідно з поданими розрахунками.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, проаналізувавши поданий розрахунок нарахованих до стягнення інфляційних втрат в сумі 4690,39 грн. та 3% річних в сумі 546,56 грн., вважає, що останні нараховані обґрунтовано, в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 546,56 грн. та 4690,39 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Доказів та розрахунків, які спростовують позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суду не подано.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладених вище обставин, наявних у матеріалах справи письмових доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 16148,52 грн. заборгованості, 546,56 грн. 3% річних, 4690,39 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 49, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький про стягнення 21385,47 грн., з яких 16148,52 грн. заборгованості, 546,56 грн. 3% річних, 4690,39 грн. інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (код НОМЕР_1) на користь міського комунального підприємства "Хмельницьктеплокомуненерго", м. Хмельницький, вул. Пекресипкіна, буд. 5 (код 03356571) 16148,52 грн. (шістнадцять тисяч сто сорок вісім гривень 52 коп.) заборгованості, 546,56 грн. (п'ятсот сорок шість гривень 56 коп.) 3% річних, 4690,39 грн. (чотири тисячі шістсот дев'яносто гривень 39 коп.) інфляційних втрат, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Повне рішення складено 17.06.2016 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (29000, м. Хмельницький, вул. Пересипкіна, 5), 3 - відповідачу (АДРЕСА_2). 3 - рек. з пов. про вруч.