КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/932/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Іванов А.О. довіреність № 102/03 від 21.12.2015 року,

від відповідача - Шевчук А.С. довіреність № б/н від 13.02.2016 року,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" Волощука І.Г.

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року

у справі №910/932/16 (суддя О.М. Спичак)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" Волощука І.Г., м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ФАКТОРИНГ", м. Київ,

про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" Волощука І.Г. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ФАКТОРИНГ" про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договори про відступлення права вимоги №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року, №28-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №172-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року, №359-13/15Ф від 19.06.2015 року, №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року та №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року не визнаються Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та є нікчемними в силу закону на підставі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" Волощука І.Г. подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року по справі №910/932/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права, а саме ст.ст. 215, 216 ЦК України, п. 1, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 року у справі №910/932/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" Волощука І.Г. на рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року у справі №910/932/16 прийнято до провадження та призначено її розгляд на 08.06.2016 року.

18.05.2016 року позивач подав через канцелярію суду клопотання про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

24.05.2016 року відповідач подав через канцелярію суду заперечення на апеляційну скаргу в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Також, 07.06.2016 року відповідач подав через канцелярію суду доповнення до заперечення на апеляційну скаргу, в яких надав судову практику, де існує ідентичний даному судовому позову спір.

В судове засідання, призначене на 08.06.2016 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду,

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

За приписами п.8 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року №172 на підставі постанови Правління Національного банку України №613 від 17.09.2015 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" з 18.09.2015 року у Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" призначено Волощука Ігоря Григоровича.

Згідно із ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього закону і нормативно-правових актів Фонду.

Постановою Правління Національного банку України №853 від 01.12.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №214 від 02.12.2015 року "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, в межах реалізації зазначеного права уповноваженою особою Фонду для здійснення перевірки з питань діяльності банку надано Наказ №51-ос від 16.10.2015 року тимчасової адміністрації "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)", відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та протокол від 16.10.2015 року комісії з перевірки правочинів (інших договорів), якими визнано нікчемними, в тому числі договори відступлення права вимоги №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року, №28-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №172-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року, №359-13/15Ф від 19.06.2015 року, №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року, №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року, укладені між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ФАКТОРИНГ". (а.с. 34-36).

Судом першої інстанції встановлено, що підтверджується матеріалами справи те, що між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ФАКТОРИНГ" (новий кредитор) було укладено наступні договори про відступлення права вимоги.

Договір №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_5 (боржник): кредитний договір №24-14 від 27.01.2014р. з лімітом кредитування в розмірі 13 500 000 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 11 748 472,77 грн. - основної суми кредиту. (а.с. 10-11).

Пунктом 1.3 даного договору встановлено, що до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в сумі 11 748 472, 77 грн. залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 11 748 472, 77 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №24-14/15-Ф від 31.03.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 30.09.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 11 630 988,04 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №24-14/15-Ф від 31.03.2015р.).

31.03.2015 року у відповідності до умов договору №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи, що засвідчують дійсність права вимоги, про що сторонами складено та підписано акт приймання-передачі. (а.с. 12).

Договір №28-08/15-Ф від 31.03.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 13-14).

У п.1.2 даного договору зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_6, а саме кредитним договором №28-08 від 15.01.2008 року з лімітом кредитування у розмірі 15 770 674, 35 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 15 770 674, 35 грн. - основної суми кредиту та 212 125, 35 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору зазначено, що до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в розмірі 15 770 674, 35 грн. - залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 212 125, 35 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 15 982 799, 70 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №28-08/15-Ф від 31.03.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 30.09.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 15 822 971, 70 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №28-08/15-Ф від 31.03.2015р.).

Наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі б/н від 31.03.2015р. підтверджується, що первісним кредитором було передано, а новим кредитором отримано документи, що засвідчують дійсність права вимоги. (а.с. 15).

Договір №172-08/15-Ф від 31.03.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 16-17).

У п.1.2 даного договору зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_6, а саме кредитним договором №172-08 від 20.03.2008 року з лімітом кредитування у розмірі 11 454 643, 78 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 11 454 643, 78 грн. - основної суми кредиту та 115 801, 74 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в сумі 11 454 643, 78 грн. - залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 115 801, 74 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 11 570445,52 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №172-08/15-Ф від 31.03.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 30.09.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 11 454 741, 06 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №172-08/15-Ф від 31.03.2015р.).

Договір №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 18-19).

У п.1.2 даного договору №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_7, а саме кредитним договором №219-08 від 04.04.2008 року з лімітом кредитування у розмірі 7 845 233, 31 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 7 845 233, 31 грн. - основної суми кредиту та 100 486, 69 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в сумі 7 845 233, 31 грн. - залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 100 486, 69 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 7 585 720 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №219-08/15-Ф від 31.03.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 19.12.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 7 509 862, 80 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №219-08/15-Ф від 31.03.2015р.).

Наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі б/н від 31.03.2015 року підтверджується, що первісним кредитором на виконання умов договору №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року було передано, а новим кредитором отримано документи, що засвідчують дійсність права вимоги. (а.с. 20).

Договір №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 21-22).

У п.1.2 даного договору зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_8, а саме кредитним договором №262-14 від 17.11.2014 року з лімітом кредитування у розмірі 440 000 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 440 000 грн. - основної суми кредиту та 12 802, 19 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в 440 000 грн. залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту в розмірі 12 802, 19 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 452 802, 19 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №262-14/15-Ф від 01.04.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 19.12.2015 року, відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 448 274, 17 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №262-14/15-Ф від 01.04.2015р.).

01.04.2015 року у відповідності до умов договору №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи, що засвідчують дійсність права вимоги, про що сторонами складено та підписано акт приймання-передачі. (а.с. 23).

Договір №359-13/15Ф від 18.06.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 24-25).

У п.1.2 даного договору зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФЕЛЕКТРО", а саме кредитним договором №359-13 від 07.11.2013 року з лімітом кредитування у розмірі 311 714, 55 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 295 000 грн. - основної суми кредиту та 16 714,55 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в сумі 295 000 грн. - залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 16 714, 55 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 233 785, 91 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №359-13/15Ф від 18.06.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 17.11.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 233 785, 91 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №359-13/15Ф від 18.06.2015р.).

Наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі б/н від 18.06.2015 року підтверджується, що первісним кредитором на виконання умов договору №359-13/15Ф від 18.06.2015 року було передано, а новим кредитором отримано документи, що засвідчують дійсність права вимоги. (а.с. 26).

Договір №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 27-28).

У п.1.2 даного договору зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_9, а саме кредитним договором №631-07 від 13.09.2007 року з лімітом кредитування у розмірі 21 432 635, 57 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 31 432 635, 57 грн. - основної суми кредиту та 291 958, 83 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в розмірі 31 432 635, 57 грн. - залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 281 958, 83 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 21 714 594, 40 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №631-07/15-Ф від 31.03.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 19.12.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 21 497 448, 46 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №631-07/15-Ф від 31.03.2015р.).

Наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі б/н від 31.03.2015 року підтверджується, що первісним кредитором на виконання умов договору №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року було передано, а новим кредитором отримано документи, що засвідчують дійсність права вимоги. (а.с. 29).

Договір №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року, згідно п.1.1 якого договір спрямований на врегулювання цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, первісним кредитором новому кредитору правова вимоги, належного первісному кредитору, в результаті чого новий кредитор стає кредитором за кредитним договором, укладеним між первісним кредитором та боржником. (а.с. 30-31).

У п.1.2 даного договору зазначено, що первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним з ОСОБА_9, а саме кредитним договором №346-10 від 02.09.2010 року з лімітом кредитування у розмірі 3 000 000 грн. Загальна сума заборгованості за кредитним договором на день укладання договору складає 2 942 155 грн. - основної суми кредиту та 2 018 294, 56 грн. - сума несплачених процентів.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в сумі 2 942 155 грн. - залишок отриманого боржником кредиту згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником, повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 2 018 294, 56 грн. станом на дату підписання правочину. Загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 4 960 449, 56 грн. Права вимоги, що передаються за договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього правочину (п.п.1.4, 1.5 договору №346-10/15-Ф від 31.03.2015р.).

За умовами п.2.1.1 укладеного між сторонами правочину новий кредитор зобов'язаний переказати первісному кредитору, після набрання чинності договором, в строк до 19.12.2015 року відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 4 910 845, 06 грн. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання своїх зобов'язань за правочином (п.4.1 договору №346-10/15-Ф від 31.03.2015р.).

З представлених суду першої інстанції документів вбачається, що первісним кредитором на виконання умов договору №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року було передано, а новим кредитором отримано документи, що засвідчують дійсність права вимоги, про що складено акт приймання-передачі б/н від 31.03.2015 року. (а.с. 32).

За твердженням позивача, вчинення вказаних вище правочинів з відповідачем було спрямоване для створення відповідачу переваги (пільги), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку шляхом передання окремому кредитору майна (майнові права вимоги) Банку. Крім того позивач вважає, що Банк уклав договори відступлення без реальних грошових надходжень, внаслідок чого безоплатно відмовився від власних майнових вимог.

В матеріалах справи наявне повідомлення №3926/03 від 23.10.2015 року про нікчемність правочинів направлене Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ФАКТОРИНГ". (а.с. 37-40).

Частина 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" надає Фонду право протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність ознак, з якими закон пов`язує нікчемність укладених договорів відступлення права вимоги та договорів відступлення прав за договорами забезпечення виходячи з наступного.

Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин (у тому числі договір), недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно з п.5 Постанови №9 від 06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до ст.ст.215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.13 постанови від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе). В разі заявлення вимоги про повернення одержаного за правочином відповідач має право подати зустрічний позов (ст. 60 ГПК України) про витребування належного йому майна або відшкодування вартості останнього. Якщо такий позов не подано, господарський суд з огляду на припис ч. 5 ст. 216 ЦК України та з урахуванням конкретних обставин справи може з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину також і щодо позивача.

У п.2.12 наведеної вище Постанови Пленуму Вищого господарського суду України вказано, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, господарський суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а має дати належну оцінку відповідним доводам позивача.

На думку позивача, договори №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року, №359-13/15Ф від 19.06.2015 року, №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року є нікчемними в силу приписів п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За приписами ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 Цивільного кодексу).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що кожний з означених правочинів є відплатним, що виключає у даному випадку твердження заявника про безоплатну відмову банку від своїх майнових вимог, оскільки договорами №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року, №359-13/15Ф від 18.06.2015 року, №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року, №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року, №28-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №172-08/15-Ф від 31.03.2015 року, №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року передбачено відшкодування за відступлення права вимоги, а саме п.2.1.1. договору №219-08/15-Ф від 31.03.2015 року передбачено, що загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 7 509 862, 80 грн., п. 2.1.1. договору №262-14/15-Ф від 01.04.2015 року загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 448 274, 17 грн., п. 2.1.1. договору №359-13/15Ф від 18.06.2015 року загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 233 785, 91 грн., п. 2.1.1. договору №346-10/15-Ф від 31.03.2015 року визначено, що загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 4 910 845, 06 грн., п.2.1.1. договору №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 11 630 988, 04 грн., п.2.1.1. договору №28-08/15-Ф від 31.03.2015 року загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 15 822 971, 70 грн., п. 2.1.1. договору №172-08/15-Ф від 31.03.2015 року загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 11 454 741, 06 грн., п. 2.1.1. договору №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 21 497 448, 46 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо однією зі сторін не виконано свої зобов'язання, в тому числі, грошові, відсутні підстави вважати правочини нікчемними виходячи із наступного.

Як передбачено ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 538 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п.3.12 Постанови №18 від 26 грудня 2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, обставини недійсності (нікчемності) правочинів перевіряються судом саме на момент їх укладення, водночас питання виконання сторонами погоджених умов договорів не пов'язано з недійсністю таких договорів.

Відповідно до п.2.2. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Колегія суддів відзначає, що дослідження питання здійснення відповідачем повної/часткової оплати за наведеними вище договорами про відступлення права не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки позовні вимоги в частині даних договорів ґрунтуються на обставинах їх нікчемності через безоплатність таких договорів, однак виключно у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обов'язків з оплати суми відшкодування відступлення права вимоги. Отже, самостійною підставою позову, що, на думку позивача, дає підстави для висновку про нікчемність договорів відступлення права вимоги в даному випадку є обставини невиконання контрагентом умов таких договорів.

Позивач також вважає інші договори відступлення права вимоги нікчемними в силу норми п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як такі, в результаті укладання яких банком надано переваги кредитору, що не встановлені для нього законодавством.

Так, підстави для визнання правочину (у тому числі договору) нікчемним визначені, зокрема, у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб": правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставність тверджень позивача про наявність у відповідача на момент настання строку оплати за договорами грошових коштів, на рахунку у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Національні інвестиції", оскільки виходячи з фактичного розміру заборгованості, право вимагати від боржників якої отримав відповідач за спірними правочинами, суд зазначає, що суми відшкодування за відступлення права вимоги не є значно меншими від розміру права вимоги, що також виключає можливість стверджувати, що під час укладання означених правочинів банком було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРОФІ-ФАКТОРИНГ" певні переваги чи пільги, прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи, договором №24-14/15-Ф від 31.03.2015 року передбачено, що загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 11 748 472, 77 грн., договором №28-08/15-Ф від 31.03.2015 року загальна сума відшкодування визначена у розмірі 15 982 799, 70 грн., договором №172-08/15-Ф від 31.03.2015 року сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 11 570 445, 52 грн., договором №631-07/15-Ф від 31.03.2015 року сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 21 714 594, 40 грн.

Колегія суддів також зазначає, що умовами вищезазначених договорів відступлення права вимоги не передбачено, що оплата відшкодування відступлення права вимоги буде відбуватись на користь банку саме відповідачем з конкретно банківського рахунку. Крім того, як вже було зазначено вище, обставини щодо нікчемності правочину повинні встановлюватись судом на момент його укладення та жодним чином не пов'язуватись з його фактичним виконанням чи невиконанням.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" Волощука І.Г. на рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року у справі №910/932/16 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 11.04.2016 року у справі №910/932/16 залишити без змін.

3.Справу №910/932/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко