РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016Справа №910/5511/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

про стягнення заборгованості в розмірі 8 019,93 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Бондарчук Д.М., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 8 019,93 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2016 було порушено провадження у справі № 910/5511/16, розгляд справи призначено на 20.04.2016.

15.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

18.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

19.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 20.04.2016 представники сторін не з'явились. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 30.03.2016 про порушення провадження у справі №910/5511/16 сторони виконали.

Розглянувши у судовому засіданні 20.04.2016 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вказане клопотання.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання 20.04.2016 не з'явились, а також у зв'язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи підлягає відкладено на 25.05.2016.

У судове засідання 25.05.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 25.05.2016 не з'явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2011 між Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (далі - виконавець, позивач) було укладено Договір на прибирання приміщень № 10100194_ (далі - Договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується якісно, у відповідності до вимог замовника, власними силами надавати послуги, обумовлені цим Договором, сприяти здійсненню інших функцій замовника, а також надавати інші послуги, за згодою сторін.

Пунктами 1.2, 1.3 Договору передбачено, що замовник зобов'язується приймати та оплачувати послуги, що здійснюються виконавцем, згідно умов цього Договору. Виконавець бере на себе виконання комплексу робіт з прибирання приміщень і площ замовника, адреса, площа і вартість обслуговування яких вказана у Додатку № 2 Договору (далі - об'єкти).

Додатком № 2 до Договору було визначено перелік об'єктів і вартості робіт, зокрема, адреса об'єкта: м. Дніпропетровськ, вул. Тітова, 21, площею 74,00 кв.м., вартість робіт - 930,09 грн.

20.07.2012 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору, згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни до Додатку № 2 до Договору та викласти даний додаток у новій редакції, зокрема, було розширено перелік об'єктів і відповідно збільшено вартість робіт. Відтак, згідно нової редакції Додаткової угоди № 2 до Договору: «Адреса Обєктів: м. Дніпропетровськ, вул. Тітова, 21, загальна площа об'єкта 74 (сімдесят чотири) м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 930,09 (дев'ятсот тридцять) грн. 09 коп., м. Дніпропетровськ, пр. Праці, 9 із площею об'єкта 30 (тридцять) м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 705,43 (сімсот п'ять) грн. 43 коп.».

22 листопада 2012 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 4 до Договору. Даною Додатковою угодою було затверджено нову редакцію (внесено зміни) до Додатку № 2 до Договору. Згідно нової редакції Додаткової угоди № 2 до Договору: «Адреса Обєктів: м. Дніпропетровськ, вул. Праці, 9 із площею об'єкта 30 (тридцять) м. кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 705,43 грн. 43 коп., м. Дніпропетровськ, вул. Карла Маркса, 111 із площею об'єкта 211 (двісті одинадцять) м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 2 926 грн. 00 коп.».

01 березня 2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 5 до Договору. Даною Додатковою угодою затверджено нову редакцію (внесено зміни) Додатку № 2 до Договору. Згідно нової редакції Додаткової угоди № 2 до Договору: «Адреса Обєктів: м. Дніпропетровськ, вул. Праці, 9 із площею об'єкта 30 м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 538 грн. 80 коп., м. Дніпропетровськ, вул. Карла Маркса, 111-а із площею об'єкта 211 м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 1 901 грн. 20 коп., м. Дніпропетровськ, вул. Гоголя, 15 із загальною площею об'єкта 358 м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 2 544 грн. 40 коп., м. Дніпропетровськ, пр. Правди, 89/25 із площею об'єкта 52 м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 796 грн. 00 коп., м. Дніпродзержинськ, пр. Леніна, 63/14 із площею об'єкта 72,5 м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 1 145 грн. 80 коп., м. Кривий Ріг, пл. Визволення, 3/2 із площею об'єкта 93 м.кв., вартість робіт в місяць разом з ПДВ - 1 036 грн. 80 коп.».

Пунктами 3.4, 3.5 Договору було встановлено, що прийом-передача виконаних за місяць робіт за Договором здійснюється сторонами в кінці кожного місяця за Актом виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печаткою і є невід'ємною частиною Договору. Акт складається на всі об'єкти, на яких проводяться роботи, з розбиттям по кожному з об'єктів, якщо сторонами не обумовлене інше. Акт надається замовнику виконавцем в двох оригінальних екземплярах до 15 числа кожного місяця за попередній місяць.

Відповідно до п. 3.7 Договору виконання робіт фіксується відповідним Актом прийняття-передачі виконаних додаткових робіт за Договором, виконавець надає замовнику Акт оформлений в двох оригінальних екземплярах, що підлягає підписанню замовником протягом п'яти днів після його отримання. У випадку не підписання замовником Акту прийняття-передачі виконаних додаткових робіт без вмотивованих письмових пояснень, Акт прийняття-передачі виконаних додаткових робіт вважається підписаний сторонами на п'ятнадцятий день після отримання його замовником.

Позивач зазначає суду про те, що ним був виконаний певний обсяг робіт, передбачений Договором, в свою чергу, відповідач свої зобов'язання не виконав в повному обсязі, роботи не оплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на дату подання позову складає 4 083,80 грн.

В матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії Актів надання послуг:

- № 815 від 31.03.2013 на суму 1 145,80 грн;

- № 807 від 31.03.2013 на суму 1 036,80 грн;

- № 816 від 31.03.2013 на суму 1 036,80 грн;

- № 990 від 30.04.2013 на суму 1 901,20 грн;

- № 986 від 30.04.2013 на суму 1 901,20 грн.

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що зазначені Акти надання послуг були оплачені відповідачем частково, зокрема, не були оплачені наступні Акти надання послуг: № 815 від 31.03.2013 на суму 1 145,80 грн, № 816 від 31.03.2013 на суму 1 036,80 грн, № 986 від 30.04.2013 на суму 1 901,20 грн на загальну суму 4 083,80 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази наявності заборгованості відповідача перед позивачем, зокрема, рахунки на оплату, виставлені позивачем відповідачу № 806 від 29.03.2013 р. на суму 1 145,80 грн., № 807 від 31.03.2013 р. на суму 1 036,80 грн., № 990 від 30.04.2013 р., Акти надання послуг № 815 від 31.03.2013 на суму 1 145,80 грн, № 807 від 31.03.2013 на суму 1 036,80 грн, № 816 від 31.03.2013 на суму 1 036,80 грн, № 990 від 30.04.2013 на суму 1 901,20 грн, № 986 від 30.04.2013 на суму 1 901,20 грн. та податкові накладні № 110 від 31.03.2013 на суму 1 145,80 грн., № 109 від 31.03.2013 на суму 1 036,80 грн, № 21 від 30.04.2013 на суму 1 901,20 грн, суд дійшов до висновку про тре, що позивачем було надано відповідачу послуги, згідно з умовами Договору, в свою чергу відповідачем не було висловлено жодних заперечень щодо отриманих послуг, так як всі перелічені Акт надання послуг були підписані обома сторонами та засвічені відтиском фірмових печаток підприємств.

Відповідач у своєму письмовому відзиві підтверджує наявність заборгованості перед позивачем за Договором в розмірі 4 083,80 грн.

Таким чином, враховуючи, що первинними документами підтверджено факт надання послуг позивачем за Договором, а відповідачем не доведено протилежного та фактично визнано позов в цій частині, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в розмірі 4 083,80 грн.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 359,13 грн трьох відсотків річних, 3 291,54 грн інфляційних втрат та 285,46 грн пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що позивачем вірно розраховано зазначені суми. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних в розмірі 359,13 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 291,54 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.3 Договору у разі порушення строків проведення розрахунків за цим Договором замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно перерахованої суми за кожен прострочений день.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає про застосування в частині позовних вимог про стягнення пені строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 260 Цивільного кодексу України визначено позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Проаналізувавши розрахунок позивача, суд встановив те, що позивачем була нарахована та заявлена до стягнення пеня за такі періоди: з 04.04.2013 - 03.10.2013 (сума заборгованості, на яку нарахована пеня 1 145,80 грн - Акт прийняття робіт № 815 від 31.03.2013), 04.04.2013 - 03.10.2013 (сума заборгованості, на яку нарахована пеня 1 036,80 грн - Акт прийняття робіт № 816 від 31.03.2013), 08.05.2013-07.11.2013 (сума заборгованості, на яку нарахована пеня 1 901,20 грн - Акт прийняття робіт № 986 від 30.04.2013).

Враховуючи те, що позовна заява була подана до господарського суду міста Києва 28.03.2016 р, строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені спив 28.03.2015, а тому, суд дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання відповідача та необхідність застосування у даній частині позовних вимог спеціальної позовної давності в один рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 285,46 грн не підлягають задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені, в загальному розмірі 8 019,93 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 7 734,47 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7; ідентифікаційний код: 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38 Б, кімната 12; ідентифікаційний код: 35634872) заборгованість в розмірі 4 083 (чотири тисячі вісімдесят три) грн 00 коп., три відсотки річних в розмірі 359 (триста п'ятдесят дев'ять) грн 13 коп та інфляційні втрати в розмірі 3 291 (три тисячі двісті дев'яносто одна) грн 54 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, будинок 7; ідентифікаційний код: 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, будинок 38 Б, кімната 12; ідентифікаційний код: 35634872) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 336 (одна тисяча триста тридцять шість) грн 66 коп.

Повне рішення складено 30.05.2016.

Суддя О.В. Нечай