РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016Справа №910/5253/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
доЖитлово-будівельний кооператив "Приладобудівник-3"
про стягнення 141 571,31 грн.
Суддя Борисенко І.І.
Представники:
від позивача - Касянчук Л.М.- представник за довіреністю.
від відповідача -Бойков О.С.- представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Приладобудівник-3» про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 05.02.2003 №01768/4-08 в розмірі 87 061,87 грн., 8 706,19 грн. штрафу, 3 014,16грн. пені, 39 270,28 грн. інфляційних втрат, 3 518,81 грн. 3% річних, через неналежне виконання умов договору від 05.02.2003 №01768/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує, що за період з 01.03.2013 по 31.01.2016 у відповідача виникла заборгованість за надані згідно договору послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 87 061,87 грн., що підтверджується актами зняття показань з приладу обліку, дебетово-інформаційними повідомленнями та/або їх реєстрами, що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи відповідача.

Відповідач в наданому суду відзиві та представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Заперечення мотивовані тим, що умовами договору, що укладений між сторонами, не передбачений обов'язок відповідача сплачувати позивачу вартість послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, та стоків вже гарячої води. Також, відповідач вказав, що заборгованість за кодом (8-263), що забезпечує споживання питної води для побутових потреб станом на час звернення до суду інша ніж зазначена позивачем, оскільки позивач не в повному обсязі врахував сплату відповідачем, а саме 16 500,00грн. Так, у відповідності до розрахунків нарахувань та сплат позивача за договором від 05.02.2003 №01768/4-08 в лютому 2013 р. нараховано лише 1 513,68грн. та зарахована плата відповідача в сумі 5 000,00грн. згідно платіжного доручення №11 від 26.05.2013р. Сплата Відповідача у відповідності до платіжного доручення №13 від 28.03.2013р. в сумі 10 500грн. зарахована позивачем у березні 2013р., а сплата у відповідності до платіжного доручення №20 від 26.05.2013 в сумі 6 000,00грн. зарахована позивачем у квітні 2013р.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (правонаступником якого є ПАТ "АК "Київводоканал") (постачальник) та ЖБК "Приладобудівник-3" (абонент) було укладено договір №01768/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення (надалі - договір).

Пунктом 1.1 вказаного договору встановлено, що за цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994.

За змістом п. 2.2. договору, абонент зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним об'ємом водоспоживання (або незначним коливанням), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал.

Згідно п. 3.3 договору, кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показниками водолічильника, та інших способів визначення об'ємів стоків, що потрапляють у міську каналізацію у відповідності з п. 21.2 Правил користування системи комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України. а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншими засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

Пунктами 3.4, 3.5, 3.6 договору передбачено, що абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому органами виконавчої влади, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом. Щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього договору. Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Спір виник у справі у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором по оплаті наданих послуги з водопостачання та водовідведення.

За своєю правовою природою, договір укладений між сторонами є договором надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, Відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання за Договором щодо оплати за надані послуги.

За розрахунком Позивача, заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем за договором у період з 01.03.2013 по 31.01.2016 послуг з водопостачання та водовідведення складає 27 037, 90грн. (код 8-263).

Однак, суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем за договором у період з 01.03.2013 по 31.01.2016 послуг з водопостачання та водовідведення становить 10 537,90 грн. (код 8-263), строк оплати яких настав.

Надані суду платіжні доручення №13 від 28.03.2013 на суму 10 500,00 грн. із призначенням платежу «Плата за воду та каналізацію сл./с 713-9 за лютий-квітень 2013р. аб.8-263...». №20 від 26.04.2013 на суму 6 000,00 грн. із призначенням платежу «плата за воду та каналізацію л/с 713-9 за лютий-квітень 2013, аб.8-263 ..», №11 від 26.05.2013 на суму 5 000,00 грн. із призначенням платежу «плата за воду та каналізацію л/с 713-9 за лютий-квітень 2013, аб.8-263» стосуються позовного періоду (01.03.2013-31.01.2016), а відтак вказані кошти є підтвердженням плати відповідачем за водопостачання та водовідведення (код 8-263) за спірний період.

Тому, твердження позивача, що у відповідності до платіжного доручення №13 від 28.03.2013р. сплата відповідача в сумі 10 500,00грн. зарахована в лютому 2013р., а сплата в сумі 6 000,00грн. згідно платіжного доручення №20 від 26.05.2013р. в червні 2013р. не приймається судом, оскільки спростовується наступним.

Відповідач довів суду та підтвердив документально, що позивач не в повному обсязі врахував сплату відповідачем, а саме 16 500,00грн. Так, у відповідності до розрахунків нарахувань та сплат позивача за договором від 05.02.2003 №01768/4-08 в лютому 2013 р. нараховано лише 1 513,68грн. та зарахована плата відповідача в сумі 5 000,00грн. згідно платіжного доручення №11 від 26.05.2013р. сплата Відповідача у відповідності до платіжного доручення №13 від 28.03.2013р. в сумі 10 500грн. зарахована позивачем у березні 2013р., а сплата у відповідності до платіжного доручення №20 від 26.05.2013 в сумі 6 000,00грн. зарахована позивачем у квітні 2013р.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості позивача містить не тільки нарахування за спожите холодне водопостачання та водовідведення, а й за постачання води, що йде на підігрів (код №8-50263), яке не регулюється умовами договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виробник житлово-комунальних послуг це суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

За змістом ст. 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води.

Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначався Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу №65 від 01.07.1994 (надалі - Правила №65).

З 18.10.2008 вступили в силу нові Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Згідно п. 3.13 Правил №190, розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію.

Отже, виходячи з положень п. 3.13 Правил №190 виробником комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води є суб'єкт господарювання, на балансі якого знаходиться бойлер.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач не має в повному господарському віданні, оперативному управлінні, користуванні, бойлери, теплові пункти, котельні.

Умовами укладеного позивачем та відповідачем договору передбачено постачання позивачем відповідачу питної води, яка споживається відповідачем та обліковується лічильниками у кубічних метрах, та не передбачено оплати відповідачем питної води, яка буде постачатись йому для виготовлення гарячої води з огляду на відсутність на балансі підприємства бойлерів та котелень.

Відтак, у відповідача відсутній обов'язок щодо здійснення оплати вартості води, яка йде на підігрів, нарахованої за кодом №8-50263 у сумі 19 825,34грн.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2012 у справі №1/415-26/184, від 30.01.2014 у справі №910/12493/13 від 19.02.2015 у справі № 27/135.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача вартості холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти для підігріву у розмірі 19 825,34 грн. необхідно відмовити.

При цьому, пунктом 1.4 Правил визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 р. №37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 р. за №403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 вказаних Правил приймання, останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Відповідно до п. 1.4 Правил приймання, абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

За змістом п. 2.4 Правил приймання, підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих правил, місцевих правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь позивача.

Станом на час вирішення справи, заборгованість відповідача перед позивачем по стокам по коду 8-50263, за спірний період з 01.13.2013-31.01.2016 становить 40 198,03 грн., строк виконання грошового зобов'язання по оплаті якої згідно положень ст. 903 ЦК України, ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", на момент звернення з позовом до суду настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ЖБК "Приладобудівник-3" на користь ПАТ "АК "Київводоканал" заборгованості у розмірі 10 537,90 грн. (за кодом 8-263) та 40 198,03 грн. (за кодом 8-50263).

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 39 270,28 грн. та 3% річних у розмірі 3 518,18 грн., нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані розрахунки суми інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині, оскільки позивачем при здійсненні розрахунку було включено в розрахунок вартість води, яка йде на підігрів та не врахована сплата 16 500,00грн. за березень квітень 2013р. по коду №8-263. Так, в графі "Заборгованість (міс.) грн.", з врахуванням 16 500,00грн. заборгованість починається з серпня 2014 та складає 1 250,22грн. і в період з серпня 2014 по січень 2016 становить 10 537,90грн., таким чином, заборгованість по коду 8-263 починається з серпня 2014.

Відповідно, інфляційні втрати та 3% річних по коду 8-263 підлягають перерахунку в період з серпня 2014 по січень 2016 на суму 10 537,90грн.

А відтак, здійснивши власний перерахунок, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення:

- по коду №8-263 за період з 01 серпня 2014 по 31січня 2016 інфляційні втрати у сумі - 6 449,15грн., 3% річних - 475,50грн.;

Враховуючи те, що заборгованість за стоки ГВП стягуються судом в повному обсязі (40 198,03грн.), розмір інфляційних втрат, 3% річних приймається на рівні, визначеному позивачем у розрахунку:

- по коду №8-50263 за період з 01 серпня 2014 по 31січня 2016 інфляційні втрати у сумі - 17 076,67грн., 3% річних - 1516,83грн.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 3 014,16грн.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 4.2 передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. До повного погашення абонентом заборгованості постачальник має право припинити подачу води та приймання стоків.

Беручи до уваги обраний позивачем спосіб обрахунку (помісячно на заборгованість поточного місяця), пені за заборгованість по коду №8-263 складає 1 924,95грн., по коду №8-50263- 1089,21грн.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вказує, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми пені обґрунтована на заявлену позивачем суму 3 014,16 грн.

Вимога Позивача про стягнення з Відповідача суми штрафу в розмірі 8 706,19грн. не задовольняється судом, з огляду на наступне.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг Абонент сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від несплаченої суми.

Відповідно до п. 3.6 Договору щомісячно Постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно договору.

Оплата проводиться шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п. 3.4 Абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому органами виконавчої влади у 5-денний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

Суду не надано доказів відмови Відповідача від сплати платіжних вимог.

Позивач заявляючи вимогу про стягнення штрафу відповідно до п.4.1 договору обчислює її від загальної суми заборгованості (87 061,87грн.).

Однак, суд не погоджується з зазначеним позивачем розрахунком та вважає, що з аналізу вказаного пункту договору № 01768/4-08 від 05.02.2003 р. вбачається, що штраф повинен нараховуватись на суму платіжної вимоги (рахунку), яку відповідач відмовився сплатити та не повинен нараховуватись на всю суму заборгованості в цілому або на залишок частково сплачених рахунків від яких відповідач не відмовлявся.

Таким чином, заявлена позивачем вимога на підставі п. 4.1. договору про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 8 706,19 грн., визнається судом недоведеною та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи Позивач довів, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Приладобудівник-3" (03194, м. Київ, пр.-т Леся Курбаса,9-Ж, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; ідентифікаційний код 03327664) заборгованість у розмірі 50 735 (п'ятдесят тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 93 коп., пені у розмірі 3 014 (три тисячі чотирнадцять)грн.16коп., інфляційні втрати у розмірі 23 525 (двадцять три тисячі п'ятсот двадцять п'ять ) грн. 82 коп., 3% річних у розмірі 1 992 (одну тисячу дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 33 коп. та судовий збір у розмірі 1 189 (одна тисяча сто вісімдесят дев'ять) грн.02 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.06.2016

Суддя І.І. Борисенко