КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа№ 925/2220/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Пушанко Г.О. (довіреність від 18.11.2015 № б/н);

від відповідача: ОСОБА_3 (свідоцтво від 29.12.2015 № 225);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Черкаської області від 10.03.2016

у справі № 925/2220/14 (суддя Гура І.І.)

за позовом приватного підприємства "Друг"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 131 003,07 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 у справі № 925/2220/14 позов задоволено частково та вирішено cтягнути з відповідача на користь позивача - 56823,72 грн. основного боргу та 1083,35 грн. судового збору, в решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 у справі № 925/2220/14 та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме приписи ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою апеляційної інстанції від 05.04.2016 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

04.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому приватне підприємство "Друг" заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задовленні заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, так як відповідачем не було доведено наявності боргу позивача.

05.05.2016 відповідачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 розгляд справи відкладено на 25.05.2016.

У судовому засіданні 25.05.2016 відповідач надав пояснення стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення апелянта та представника позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

04.01.2012 між приватним підприємством "Друг" (продавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець, відповідач) укладено договір 0100060 купівлі-продажу нафтопродуктів (далі - договір), за умовами якого продавець передає у власність покупцю нафтопродукти (надалі - товар), а покупець сплачує їх вартість та приймає на умовах, передбачених цим договором. Ціна на товар встановлюється на день виставлення рахунку-фактури або видаткової накладної продавцем. Ціна для покупця дорівнює ціні, що діє у продавця на АЗС (відповідно цінової стелі) по передплаті за мінусом 0.10 грн. на кожній одиниці (літрі) товару, з відстрочкою платежу плюс 0,05 грн. (п.п. 1.1, 2.1Договору).

Відповідно до умов, визначених у п.п. 2.2, 2.3, 2.4, п. 4.4. договору, оплата за товар проводиться покупцем шляхом 100% передплати на підставі виставлених продавцем рахунків-фактур, у випадку відпуску товару покупцю до отримання грошових коштів на поточний рахунок продавця (відстрочка платежу) покупець зобов'язується оплатити партію товару, що вказана в рахунку-фактурі, на протязі 2 банківських днів з моменту отримання такого рахунка. Дійсною підставою для оплати товару вважається також рахунок-фактура, переданий за допомогою факсимільного зв'язку в адресу покупця. Розрахунок покупцем за товар здійснюється у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування готівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця. Розрахунок за товар є закінченим з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. За порушення строків, передбачених п. 2.3. цього договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,25% від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що передача (відпуск) товару та його прийом (заправка) супроводжується веденням накопичувальних відомостей на видачу нафтопродуктів з відміткою оператора АЗС і уповноваженого представника покупця згідно списку (водія) про передачу нафтопродукту.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2012, його може бути пролонговано шляхом укладення сторонами відповідних додаткових угод, що є невід'ємною частиною цього договору. Дія договору припиняється: повним виконанням сторонами своїх зобов'язань за цим договором; за згодою сторін; з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (п. 6.1. договору).

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 56823,72 грн., що підтверджується відомостями на відпуск ГСМ з АЗС позивача (вул. Чехова, 112/1), решту нафтопродуктів відпущено водію ОСОБА_2 на суму 9438 грн. 45 коп.

Позивач 15.09.2014 надіслав відповідачу претензію на суму 66 262,17 грн., яка повернулась позивачу з довідкою пошти: "за закінченням терміну зберігання".

Позивач 22.01.2015 надіслав відповідачу претензію, акт звірки та рахунки-фактури в кількості 30, що підтверджується описом вкладення та чеком Укрпошти.

Згідно авіанакладної рахунки-фактури вручено позивачем відповідачу 04.02.2016.

Спір між сторонами даної справи виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання з оплати нафтопродуктів. У зв'язку з наведеним, позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 66262,17 грн. основного боргу, 662,45 грн. інфляційних, 1957,00 грн. 3% річних та 10796,91 грн. подвійної облікової ставки НБУ (пені).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 56823,72 грн., що підтверджується відомостями на відпуск ГСМ з АЗС позивача (вул. Чехова, 112/1), де вказано про відпущення та отримання водієм ОСОБА_3 (відповідач), не заперечується відповідачем та підтверджується частково актом звірки взаєморозрахунків, підписаного сторонами, станом на 01.09.2013 за період з 01.01.2012 по 31.08.2013, згідно якого заборгованість відповідача складає 45 686,74 грн. Решту нафтопродуктів відпущено водію ОСОБА_2, що не свідчить про їх отримання відповідачем, оскільки позивачем не надано суду довіреність, видану відповідачем ОСОБА_2 на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Згідно долучених до справи відомостей на відпуск паливно-мастильних матеріалів, ПП "Друг" відпустило ОСОБА_3 паливно-мастильних матеріалів на суму 56823 грн. 72 коп., і в той же час ОСОБА_2 відпущено згідно підрахунку, зробленого судом на підставі вказаних відомостей на суму 9438 грн. 45 коп. За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було виконано зобов'язання по оплаті нафтопродуктів в строк передбачений п. 2.2. Договору № 0100060 від 04.01.2012. Докази на підтвердження протилежного в матеріалах справи відсутні.

Крім того, відпуск товару позивачем відповідачу свідчить про існування між сторонами зобов'язань з приводу поставки товару, а тому мало місце і постачання товару без укладення договору поставки у письмовій формі.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно врахував при вирішенні даного спору приписи ст.ст. 193, 202 ГК України та ст.ст. 525, 526, 530, 610, 692 ЦК України та дійшов до правильного висновку щодо обов'язку відповідача оплатити нафтопродукти відповідно до умов договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основної суми боргу, що складає 56823,72 грн. та відмови в задоволенні решти суми основного боргу, є законним та обґрунтованим.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні збитки за період з 01.09.2013 по 11.11.2015 на суму 42 335,35 грн., три проценти річних за період 01.09.2014 по 11.11.2015 в сумі 3 746,84 грн. та пені за період 11.05.2015 по 11.11.2015 (за останні 6 місяців) в розмірі подвійної облікової ставки на суму 18 658,71 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи п. 2.3 договору, приписи ст. 530 ЦК України погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно відмови у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних, трьох процентів річних та пені, виходячи з того, що позивачем час прострочення оплати за товар визначений невірно, оскільки згідно авіанакладної рахунки-фактури для оплати вручено позивачем відповідачу лише 04.02.2016, також вірного розрахунку не надано і в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вимог в цій частині.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме приписи ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проте колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не може погодитися з вказаним твердженням з огляду на наступне.

Згідно ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.07.2015 відповідачем було надіслано позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується накладною № R0105565 експрес-доставки "Меркурій", проте позивачем вона була залишена без розгляду у зв'язку з ненаданням до заяви відповідних доказів.

Відповідач надав суду акт виконаних робіт від 07.07.2015, рахунок в підтвердження надання юридичних послуг позивачу, також суд першої інстанції 25.02.2016, задовольнивши клопотання відповідача про витребування доказів в підтвердження надання відповідачем позивачу юридичних послуг, витребував від Черкаського окружного адміністративного суду для огляду та зняття необхідний копій справу №823/2283/13-а, яку досліджено у судовому засіданні 10.03.2016.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що акт виконаних робіт охоплює період з 01.01.2013 по 30.04.2014, а строк дії договору від 15.12.2011 - з 01.01.2012 по 31.12.2013, вказаний акт не підписаний з боку позивача, а в судовому засіданні 25.05.2016 представник позивача зазначив, що відповідач не приймав участі в розгляді справи № 823/2283/13-а в Черкаському окружному адміністративному суді, а рішення у вказаній справі прийняте 04.11.2014, коли договір про виконання юридичних послуг вже не діяв, що не заперечував відповідач.

Також у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції відповідач, обґрунтовуючи необхідність зарахування зустрічних однорідних вимог, вказував на договір про виконання юридичних послуг, в підтвердження виконання його умов ОСОБА_3 посилався на рішення судів у справі № 823/2283/13-а. У той же час, за умовами договору мова йде про реальне виконання (стягнення коштів), на підтвердження чого докази в матеріалах справи відсутні. Сам факт наявності рішення не підтверджує виконання обов'язку за договором.

Крім того, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог - одночасна участь сторін у двох зобов'язаннях і при цьому кредитор за одним зобов'язанням є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі); настання строку виконання зобов'язання або визначення строку моментом запитання, або щоб термін виконання не був вказаний взагалі, тобто виконання можна було вимагати в будь-який момент; ясність вимог - відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання; звернення з заявою однієї сторони до іншої.

Вказаної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 20.01.2016 у справі № 910/16888/15.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції за наявності визначених законом підстав прийшла до висновку, що зарахування у даній справі є неможливим, оскільки не відповідає умові ясності вимог, а саме, відповідач не довів належними та допустимими доказами розмір заборгованості позивача згідно договору про надання правової допомоги, крім того, позивач відмовив в зарахуванні зустрічних однорідних вимог, враховуючи їх необґрунтованість відповідними доказами, що не може свідчити про відсутність спору відносно зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що місцевий господарський суд за наявності визначених законом підстав дійшов вірного висновку про відсутність належних правових підстав, а саме, достатніх та належних доказів, для взаємного зарахування зустрічних грошових зобов'язань між сторонами у даній справі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 у справі № 925/2220/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 у справі № 925/2220/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 10.03.2016 у справі № 925/2220/14 залишити без змін.

3. Справу № 925/2220/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич