ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 916/320/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 31.12.15р., ОСОБА_2, довіреність від 24.02.16р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №290 від 05.06.15р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів»

на рішення Господарського суду Одеської області від 25 березня 2016 року

по справі № 916/320/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-Детективне агентство «Легіон-Правопорядок»

до Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів»

про стягнення 222 883,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронно-Детективне агентство «Легіон-Правопорядок» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» 222 883,60 грн., з яких 122 283,11 грн. основної заборгованості за надані послуги згідно договору №24 від 01.04.2013 року, 93031,84 грн. індексу інфляції, 7568,65 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25 березня 2016 року по справі № 916/320/16 (суддя Бездоля Ю.С.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронно-Детективне агентство «Легіон-Правопорядок» 122283 грн. 11 коп. боргу, 93031 грн. 84 коп. індексу інфляції, 7567 грн. 56 коп. 3% річних та 3343 грн. 24 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання за договором надання охоронних послуг №24 від 01.04.2013р в частині оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем у розмірі 122283,11 грн. Іншого відповідачем не доведено.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ТОВ Охоронно-Детективне агентство Легіон - Правопорядок про стягнення з відповідача 122283,11 грн. боргу, при цьому, судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача 78 650,03 грн. основного боргу, 53261,05 грн. інфляційних втрат, 4831,22 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не переконався у наявності повноважень осіб, зазначених в актах приймання виконаних послуг, на їх підписання.

При цьому, скаржник наголошує, що з моменту підписання останнього акту звірки пройшло майже два роки, та за цей період заборгованість відповідача змінилась.

Разом з тим, апелянт вважає акт звірки взаєморозрахунків неналежною підставою для стягнення заборгованості, оскільки акт є лише документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік, та не є первинним документом, що є доказом проведення операції.

Представник відповідача не встиг в судове засідання 25.03.2016 року, тому не мав змоги надати необхідні витребувані судом документи. А саме, до апеляційної скарги додані копії виписок по банківському рахунку про часткову сплату відповідачем на рахунок позивача коштів за договором про надання охоронних послуг №24 від 01.04.2013 року на суму 116 349,97 грн.

Таким чином, скаржник вважає, що сума 3% річних та інфляційних нарахувань також є меншою, пропорційно сплаченій заборгованості 4831,22 грн. та 53261,50 грн. відповідно.

Відповідно до приписів ст.85 ГПК України, в судовому засіданні 07.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Охоронно-Детективне агентство Легіон - Правопорядок (Агентство, позивач) та Державним підприємством Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів (Замовник, відповідач) укладений договір №24 надання охоронних послуг, за умовами якого відповідач доручає, а позивач забезпечує охорону товарно-матеріальних цінностей, складських, службових приміщень, далі Обєкт, що розташований за адресою: м. Одеса, 4-й Басейний провулок, 7.

Відповідно до п.3.1 договору позивач зобовязався: організувати та забезпечити охорону товарно-матеріальних цінностей відповідача, прийнятих під охорону, та не допускати несанкціонованого проникнення сторонніх осіб на охоронюваний Обєкт; здійснювати експлуатаційне обслуговування приладів охоронної сигналізації та повідомляти про несправності відповідачу в технічно можливий строк, але не пізніше однієї доби; забезпечувати дотримання встановлених правил пожежної безпеки на постах силами робітників позивача під час несення ними служби, а у разі виявлення на охоронюваному Обєкті пожежі або спрацювання охоронно-пожежної сигналізації, відразу повідомляти про це в пожежну частину та здійснювати заходи щодо ліквідації пожежі та наслідків технічної несправності охоронно-пожежної сигналізації; здійснювати заходи фізичного впливу та спеціальні засоби, а також засоби індивідуального захисту відповідно до чинного законодавства; здійснювати контроль виносу та вивозу матеріальних цінностей згідно з даними, наявними в накладних, з обовязковою відміткою в книзі обліку вивозу та виносу матеріальних цінностей.

Згідно з п.п 7.1, 7.2, 7.3 договору відповідач зобовязався здійснювати оплату за надання охоронних послуг позивачем, передбачених п.1.1 договору щомісячно у розмірі 15000,00 грн. (пятнадцять тисяч гривень 00 копійок). Відповідач зобовязався здійснювати оплату за надані охоронні послуги шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача щомісячно не пізніше 5-го числа місяця наступного за звітним. Надані належним чином охоронні послуги у звітному місяці оформлюються Актом виконаних робіт, який складається у 2-х екземплярах і підписується обома сторонами.

Пунктами 8.1, 8.4 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє з 01.04.2013р. по 01.04.2014р. включно. Якщо за 30 (тридцять) робочих днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не вимагатиме його розірвання, цей договір вважається продовженим на тих самих умовах, на кожен наступний календарний рік без обмеження кількості пролонгацій.

Додатковою угодою до договору №24 від 01.04.2013р. за обопільною згодою сторін договір №24 від 01.04.2013р. визнано розірваним з 01.05.2014р.; всі інші умови договору №24 від 01.04.2013р. залишено без змін.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги з охорони, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами здачі-приймання виконаних робіт від 30.04.2013р. на суму 15000 грн. (за квітень 2013р.), від 31.05.2013р. на суму 15000 грн. (за травень 2013р.), від 30.06.20.13р. на суму 15000 грн. (за червень 2013р.), від 31.07.2013р. на суму 15000 грн. (за липень 2013р.), від 31.08.2013р. на суму 15000 грн. (за серпень 2013р.), від 30.09.2013р. на суму 15000 грн. (за вересень 2013р.), від 31.10.2013р. на суму 15000 грн. (за жовтень 2013р.), від 30.11.2013р. на суму 15000 грн. (за листопад 2013р.), від 31.12.2013р. на суму 15000 грн. (за грудень 2013р.), від 31.01.2014р. на суму 15000 грн. (за січень 2014р.), від 28.02.2014р. на суму 15000 грн. (за лютий 2014р.), від 31.03.2014р. на суму 15000 грн. (за березень 2014р.), від 30.04.2014р. на суму 15000 грн. (за квітень 2014р.) (а.с.18-24).

Отже, загальна сума вартості наданих позивачем послуг складає 195 000 грн.

З підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін акту звірки за договором №24 від 01.04.2013р. вбачається, що станом на 13.08.2013р. за відповідачем рахувалась переплата у розмірі 12716,89 грн.; за надані послуги з серпня 2013 року по квітень 2014 року нараховано 135000 грн., перераховано відповідачем 0 грн.; сальдо на 14.05.2014р. складає 122283,11 грн.

Посилаючись на те, що відповідачем не оплачені послуги, надані за актами здачі-приймання виконаних робіт від 31.08.2013р., 30.09.2013р., 31.10.2013р., 30.11.2013р., 31.12.2013р., 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 122 283,11 грн., 93031,84 грн. індексу інфляції, 7568,65 грн. 3% річних.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ст.101 ГПК України, додаткові докази приймаються судом апеляційної інстанції, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний суд зауважує, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався ухвалами суду від 02.03.2016р., від 16.03.2016р., що свідчить про те, що відповідач мав достатньо часу для надання додаткових доказів в обґрунтування своєї правової позиції під час розгляду справи по суті в першій інстанції. Однак, в порушення ст.22 ГПК України , не скористався правами наданими відповідачу по справі, та не надав суду документи, на підтвердження своєї правової позиції.

Апелянтом до апеляційної скарги додані копії банківських виписок, згідно яких ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» перерахував на рахунок ТОВ «Охоронно-Детективне агентство «Легіон-Правопорядок» наступні платежі:

- 20 000 грн. згідно платіжного доручення №403 від 15.05.2013 «плата за охоронні послуги згідно рах.29,34 від 19.04.2013»;

- 5449,15 грн. платіжним дорученням №441 від 17.05.13р. «плата за охоронні послуги згідно рах.29,34 від 19.04.2013»;

- 5000 грн. платіжним дорученням №469 від 20.05.13р. «плата за охоронні послуги згідно рах.29,34 від 19.04.2013»

- 367,84 грн. платіжним дорученням №533 від 06.06.13р. «плата за охоронні послуги згідно рах.29,34 від 19.04.2013»

- 5449,15 грн. платіжним дорученням №574 від 17.06.13р. «плата за охоронні послуги згідно рах.29,34 від 19.04.2013»

- 10000 грн. платіжним дорученням №706 від 12.07.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. б/н від 01.04.2013»

- 10000 грн. платіжним дорученням №735 від 18.07.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. №24 від 01.04.2013»

- 5454,60 грн. платіжним дорученням №742 від 18.07.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. 24 від 01.04.2013»

- 1019,08 грн. платіжним дорученням №776 від 26.07.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. 24 від 01.04.2013»

- 11834,92 грн. платіжним дорученням №817 від 31.07.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. 24 від 01.04.2013»

- 9820,63 грн. платіжним дорученням №839 від 02.08.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. 24 від 01.04.2013»

- 5454,60 грн. платіжним дорученням №869 від 09.08.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. 24 від 01.04.2013»

- 11844,73 грн. платіжним дорученням від 14.08.13р. «плата за охоронні послуги згідно дог. 19/40 від 15.06.2013»

- 5000 грн. платіжним дорученням №84 від 16.12.2014р. «оплата за послуги охорони зг. р….»

- 15000 грн. платіжним дорученням №6860 від 20.05.2014р. «плата за охоронні послуги за квітень 2014 р. зг. дог. 24 від 01.04.2013»

- 6500 грн. платіжним дорученням №13520 від 14.04.14р. «оплата за послуги згідно рах. 18 від 20.02.14».

При цьому, судова колегія зазначає, що зі змісту зазначених банківських виписок не вбачається, що всі оплати були здійснені саме в рахунок погашення заборгованості за спірним договором №24 від 01.04.2013 року, не зазначено за який період здійснені оплати, не надано до суду рахунків №29,34 від 19.04.2013 року, №18 від 20.02.2014 року, на які є посилання в призначенні платежу.

Відповідно до листа ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» №10 від 06.06.2016 року, з 20 по 27 квітня 2016 року адміністративні та складські приміщення підприємства були захоплені сторонніми особами, які самовільно пошкодили дверні замки та заблокували доступ робітників підприємства на свої робочі місця. Після відновлення контролю над приміщеннями було виявлено нестачу матеріальних цінностей та службової документації.

Отже, вказаний лист підтверджує неможливість надання відповідачем додаткових доказів в обґрунтування своєї позиції, у звязку з відсутністю документації, що унеможливлює прийняття даних банківських виписок у якості доказів по справі в суді апеляційної інстанцї.

Судова колегія не приймає до уваги оплати, здійснені відповідачем за призначенням платежу «плата за охоронні послуги згідно рах.29,34 від 19.04.2013», «плата за охоронні послуги згідно дог. б/н від 01.04.2013», «плата за охоронні послуги згідно дог. 19/40 від 15.06.2013», «оплата за послуги охорони зг. р….», «оплата за послуги згідно рах. 18 від 20.02.14», оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України відношення відповідних оплат до договору №24 від 01.04.2013 року та зазначення періоду, за який проведена оплата.

В матеріалах справи відсутні рахунки №29,34 від 19.04.2013 та №18 від 20.02.14, а договори 19/40 від 15.06.13р. та б/н від 01.04.2013 року не мають жодного відношення до даної справи і також відсутні в матеріалах справи.

За таких обставин, судова колегія вважає безпідставним зарахування вищенаведених оплат у розмірі 69 610,87 грн. в рахунок погашення заборгованості за спірним договором лише на підставі копій наданих банківських виписок.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що платежі на загальну суму 38129,23 грн., призначені за охоронні послуги згідно дог. №24 від 01.04.2013, не містять даних про період, за який здійснюється оплата.

Зі змісту договору №24 від 01.04.2013 року та додаткової угоди до нього встановлено строк дії договору, та, відповідно, надання позивачем послуг відповідачу з 01.04.2013р. по 01.05.2014р.

Отже, загальна вартість наданих послуг за 13 місяців складає 195 000 грн.

Звертаючись до суду, позивач зазначав про невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань по оплаті наданих послуг з серпня 2013 року (частково) по квітень 2014 року, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 122 283,11 грн.

Наявність зазначеної заборгованості підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків станом на 14.05.2014 року, підписаного головними бухгалтерами обох підприємств та скріплених печатками сторін, згідно якого заборгованість ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» перед ТОВ «Легіон-Правопорядок» на 14.05.14 року складала 122 283,11 грн.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про підписання акту звірки неуповноваженими на то особами, та зазначає, що у розумінні ст.ст. 9,10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вказаний акт є зведеним обліковим документом, який відображає загальну суму заборгованості, та фіксує стан розрахунків між сторонами, але сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами договором, накладними, рахунками тощо.

Підставою для стягнення коштів є саме договір №24 від 01.04.2013 року та акти приймання-передачі виконаних робіт, а вказаний акт звірки взаєморозрахунків, є певною формою фіксації юридично-значимих дій сторін, і ним, зокрема, оформлюється інвентаризація дебіторської і кредиторської заборгованості. Цим актом встановлено непогашену заборгованість відповідача перед позивачем.

Крім того, акт звірки взаєморозрахунків скріплений печатками підприємств, а матеріали справи не містять даних про втрату ДП МОУ «Одеський завод будівельних матеріалів» печатки.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем не доведено іншими належними та допустимими доказами того, що платежі на загальну суму 38129,23 грн., на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, не були вже враховані позивачем при розрахунку спірної заборгованості.

За положеннями статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов'язок доведення належними та допустимими доказами обставин, на які вони посилаються у підтвердження своїх вимог та заперечень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено наявність заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 122 283,11 грн., що не спростовано відповідачем, докази погашення заборгованості відсутні.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про правомірність стягнення з відповідача цих коштів на користь позивача.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, доходить висновку про вірність розрахунку, здійсненого судом першої інстанції.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський завод будівельних матеріалів» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25 березня 2016 року по справі № 916/320/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 09.06.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська