ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 922/324/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Пушай В.І., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кузнєцовій

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1Б, довіреність №17 від 03.06.2016 року, ОСОБА_2, довіреність №8 від 02 лютого 2016 року

відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 30.05.2016 року № 1078

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1341Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 21.04.16 року у справі № 922/324/16

за позовом ТОВ "Люпін", м. Ізюм

до ОСОБА_4 центральної міської лікарні, м. Ізюм

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 міська рада Харківської бласті, м. Ізюм

про продовження договору

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Люпін" звернулося з позовною заявою до ОСОБА_4 центральної міської лікарні про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.12.2015 р. до договору №1 оренди приміщення під аптечний пункт від 12.12.2005 р., укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 12.12.2005 р., реєстровий запис №5551. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.04.2016 року у справі №922/324/16 (суддя Макаренко О.В.) в позові відмовлено повністю.

Позивач, ТОВ "Люпін", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права при його прийнятті.

Як зазначає відповідач у своїй скарзі, з листа від 21 січня 2016 року вих. №111 вбачається, що Лікарня погоджується на укладення додаткової угоди про продовження договору, однак пропонує внести зміни до істотних умов договору щодо терміну дії договору, а саме на строк до 01 березня 2016 року.

Листи лікарні від 12 і 23 листопада 2015 року товариство не отримувало. Крім цього лист відповідача від 23 листопада 2015 року за вих. №2275, як вбачається з поштового конверта та поштового повідомлення про вручення (а.с. 33, 34, 36) отримувач вказаний, як ПП ОСОБА_6, а адреса отримувача вказана, як м. Ізюм, пров. Залікарняний, 2 (юридична адреса відповідача), що не відповідає юридичній адресі ТОВ "Люпін", тобто орендодавець направив свій лист на свою ж юридичну адресу. Тому апелянт вважає, що цей лист не може бути доказом належного вручення повідомлення про припинення договору оренди.

Згідно ч. 3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі, якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Крім цього, як вважає скаржник, повідомлення про припинення договору оренди орендодавцем повинні бути надані на дату припинення договору та на протязі місяця після його припинення відповідно до вимог закону. Надання заперечень лише на дату припинення договору відповідно до умов договору, на думку позивача, не може бути підставою для припинення договору оренди при відсутності відповідних заперечень протягом місяця після його закінчення, в разі продовження користування приміщенням Орендарем, як визначено законом.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Договір №1 оренди нежитлового приміщення №45 центрального корпусу "А-4" площею 21,3 м від 12 грудня 2005 року є подовженим терміном на п'ять років до 12 грудня 2020 року включно відповідно до умов договору, але це не визнається Орендодавцем.

Для продовження Договору оренди у Товариства є в наявності такі юридичні факти, як то: орендар продовжує користуватися приміщенням, 2) орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором, 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у продовженні Договору в місячний строк після закінчення терміну дії договору, 4) орендодавець згоден на продовження договору, але на інший строк.

На підставі викладеного, скаржник вважає, що Лікарнею повинно бути укладено додаткову угоду з Товариством про продовження договору оренди вищевказаного приміщення.

Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2016 року у справі №922/324/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального і процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила.

Натомість надала клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника ОСОБА_4 міської ради з врахуванням тих доказів, які подані сторонами та залучені до матеріалів справи.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 12.12.2005 року між позивачем (орендарем) та відповідачем (орендодавцем), був укладений договір №1 оренди приміщення під аптечний пункт, за умовами якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння нежитлове приміщення №45 центрального корпусу "А-4", площею 21,3 м2.

За умовами п. 1.1. договору об'єкт, що орендується, розміщений на першому поверсі центрального корпусу "А-4" ОСОБА_4 ЦМЛ за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Залікарняна, буд. 5/ пров. Залікарняний, буд. 4.

Відповідно до п. 1.5. договору вищезазначене приміщення належить територіальній громаді м. Ізюма в особі міської ради на підставі свідоцтва №640 про право власності на лікарняний комплекс ОСОБА_4 ЦМЛ, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Ізюмському міськвиконкому 02.11.2005 р. на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 27.10.2005 року за №0889 та зареєстрованого в Ізюмському міському БТІ 10.11.2005 р. за № 446.

Отже, відповідач у даній справі є балансоутримувачем спірного майна, власником якого є територіальна громада міста Ізюма, інтереси якої представляє ОСОБА_4 міська рада (3-я особа у даній справі).

Приміщення використовується для роздрібної торгівлі та зберігання лікарських засобів і предметів медичного призначення (п. 2 договору).

Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 12.12.2005 р., реєстровий запис № 5551.

Позивач у позові зазначав, що термін дії договору №1 оренди приміщення під аптечний пункт від 12.12.2005 р. закінчився 12.12.2015 р.

На думку позивача, даний договір є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки відповідач не заявив про відсутність наміру на продовження терміну дії договору. Позивач стверджує, що він продовжує користуватися орендованим приміщенням та належним чином виконує умови договору, в тому числі зі сплати орендної плати, що, на думку позивача, є підставою для продовження строку дії договору відповідно до положень ч. 1 ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі змісту п. 4.1. договору термін оренди складає 10 років з моменту прийняття об'єкта, що орендується на підставі акту здачі-приймання.

Факт передачі позивачеві обумовленого в договорі оренди нежитлового приміщення підтверджується актом передачі від 12.12.2005 р. (а.с. 12).

За умовами п. 4.2. договору, якщо жодна сторона в термін один місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявить про намір його розірвати, даний договір автоматично пролонгується на термін п'ять років.

Отже, відповідно до положень п. 4.2. договору останнім днем повідомлення про закінчення та/або продовження терміну дії договору є 12.11.2015 року, про що обгрунтовано зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 31), на виконання п. 4.2. договору відповідач надіслав позивачеві листа від 12.11.2015 року вих. №2213, в якому повідомив про припинення дії договору та відповідно до п. 8.2. договору просив позивача звільнити орендоване приміщення протягом п'яти днів з моменту закінчення терміну оренди, а саме з 13.12.2015 року, та призначити представників для передачі об'єкту оренди.

Даний лист було здано відповідачем до установи зв'язку 12.11.2015 року, що вбачається з відбитку на поштовому конверті (а.с. 29), але він був повернутий поштовим відділенням у зв'язку з закінченням терміну його зберігання (а.с. 27-30).

Отже, судом встановлено, що відповідач в межах місячного строку до закінчення терміну дії договору належним чином повідомив позивача про припинення дії договору оренди.

Таким чином, договір оренди є припиненим 12.12.2015 р.

Враховуючи те, що відповідач в межах місячного строку до закінчення терміну дії договору здійснив дії, що свідчать про його відмову у продовженні терміну дії договору і те, що договір оренди припинено 12.12.2015 року, суд першої інстанції вважає, що у даному випадку виключається настання наслідків, передбачених ч. 1 ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", з чим погоджується і судова колегія апеляційної інстанції.

Крім того, про припинення дії договору відповідач повідомив позивача у рекомендованому листі від 23.11.2015 р. вих. №2275 та разом з рекомендованим листом від 01.12.2015 р. вих. №2328 надіслав позивачеві додаткову угоду про припинення дії договору, але дані листи були повернуті відповідачеві поштовим відділенням у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання (а.с. 32, 36-38).

Таким чином, посилання скаржника на те, що лист відповідача від 23 листопада 2015 року за вих. №2275 направлений орендодавцем на свою ж юридичну адресу, а тому не може бути доказом належного вручення повідомлення про припинення договору оренди, не приймається судом до уваги, оскільки всі інші листи, які направлялися відповідачем на юридичну адресу позивача, останній не отримував з невідомих причин, через що листи поверталися поштовим відділенням відправнику. Таким чином, відповідач вимушений був направити листи за фактичним місцезнаходженням позивача (тобто, за адресою орендованого приміщення).

Відповідач у листі від 21.01.2016 р. вих. №111 відхилив пропозицію позивача, викладену останнім у листі від 15.01.2016 р. б/н, про продовження терміну дії договору на 5 років з причини закінчення терміну дії договору та виробничою потребою в орендованому приміщенні (а.с. 42).

Щодо доводів позивача про те, що користування позивачем нежитловим приміщенням та виконання ним договірних відносин за договором оренди, в тому числі зі сплати орендної плати, є підставою для продовження строку дії договору, апеляційна інстанція погоджується з позицією суду першої інстанції, а саме.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

При цьому судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Аналогічні приписи, які спрямовані на захист інтересів наймодавця і базуються на принципі свободи договору, встановленому ст. 627 ЦК України, містить норма ч. 3 ст. 777 цього Кодексу.

До того ж, з наявного в матеріалах справи листування сторін, письмових пояснень відповідача та усних пояснень його представника у судовому засіданні вбачається, що відповідач має намір в подальшому використовувати спірне приміщення для власних виробничих потреб.

Враховуючи факт заперечення відповідача (орендодавця) щодо продовження терміну дії договору на новий строк і припинення дії договору оренди 12.12.2015 р., суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо відсутності підстави для застосування у даних правовідносинах переважного права позивача на продовження договору оренди.

Водночас судом обгрунтовано зазначено про те, що внесення позивачем платежів за користування орендованим приміщенням після закінчення договору оренди не можна розцінювати, як автоматичну згоду відповідача (орендодавця) на пролонгацію договору оренди, оскільки позивач сплачував кошти за фактичне користування нежитловим приміщенням, а прийняття цих платежів відповідачем, який є балансоутримувачем орендованого майна, не є для відповідача безумовною підставою для продовження договору оренди, термін дії якого закінчився.

Крім того, рішенням ОСОБА_4 міської ради (власника спірного майна) від 15.03.2016 року №0216 було затверджено Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду, а також Порядок проведення конкурсу на право оренди комунального майна ОСОБА_4 міської територіальної громади (а.с. 66 - 73).

Враховуючи встановлені обставини, приписи закону, заперечення відповідача (орендодавця) щодо продовження терміну дії договору на новий строк і припинення дії договору оренди 12.12.2015 р., суд першої інстанції прийшов до правомірного та обгрунтованого висновку щодо того, що позовні вимоги позивача про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.12.2015 р. до договору №1 оренди приміщення під аптечний пункт від 12.12.2005 р., укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 12.12.2005 р., реєстровий запис №5551, не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, будь-яких інших підстав, передбачених ст. 104 ГПК України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом встановлено не було, тож апеляційна скарга залишається без задоволення, а переглянуте рішення без змін, що за змістом ст. 49 вказаного кодексу має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.04.16 року у справі № 922/324/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 16.06.16

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Істоміна О.А.