РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа № 910/1674/16

Господарський суд міста Києва колегією суддів у складі головуючого судді Головіної К.І., суддів Сівакової В.В., Шкурдової Л.М., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський"

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Мега";

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК-Альянс";

3) Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал";

4) Товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус К"

про визнання прав іпотекодержателя, визнання прав заставодержателя, зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача:Биченко С.О. - представник за довіреністю № 19-00018/37654 від 03.06.2015 р. Сащук Д.П.- представник за довіреністю б/н від 09.03.2016 р.
від відповідача:Бережний А.Г.- представник за довіреністю б/н від 10.05.2016 р.
від третьої особи -1:Перевозник П.М.- представник за довіреністю № 467 від 12.05.2015 р.
від третьої особи -2:не з'явився
від третьої особи -3:Потапович А.В.
від третьої особи -4:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернувся Корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України (далі - Пенсійний фонд НБУ) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (далі - ПАТ "Банк "Софійський") про визнання прав іпотекодержателя, визнання прав заставодержателя, зобов'язання вчинити певні дії за договором застави майнових прав від 05.06.2014 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем - ПАТ "Банк "Софійський" умов договорів банківського строкового вкладу № 222Д-3/3 від 06.05.2014 р., № 223Д-3/3 від 06.05.2014 р. та № 168Д-3/3 від 14.12.2012 р., укладених з Пенсійним фондом НБУ, в частині своєчасного повернення грошових коштів (депозитів) з банківських рахунків, виконання яких було забезпечене договором застави майнових прав від 05.06.2014 р. Даний договір застави майнових прав позивач вважає змішаним договором, який містить в собі елементи договору застави та договору відступлення права вимоги, а тому просить суд:

1) визнати за Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ права:

- за іпотечним договором № 12/32/061, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 05.12.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1755;

- за іпотечним договором № 32/1-1-2-16-Іп-84, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.12.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за № 2750;

- за іпотечним договором № 12/32/025, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1004;

- за договором застави обладнання № 12/32/026, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1007;

2) зобов'язати ПАТ "Банк "Софійський" направити/вручити боржникам та іпотекодавцям повідомлення про відступлення прав вимоги на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ;

4) зобов'язати ПАТ "Банк "Софійський" передати на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ документи, які підтверджують дійсність відступлених (переданих) прав вимоги:

- за кредитним договором № 32/1-1-2-16/3 від 02.04.2013 р.;

- за кредитним договором № 32/1-1-2-16/2 від 05.09.2012 р. та іпотечним договором № 12/32/061, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 05.12.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1755;

- за іпотечним договором № 32/1-1-2-16-Іп-84, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.12.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за № 2750;

- за кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.2014 р., іпотечним договором № 12/32/025, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1004, та договором застави обладнання № 12/32/026, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1007, за переліком, документів визначеним позивачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2016 р. до розгляду у справі було залучено в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мік Мега" (третя особа-1), Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК-Альянс" (третя особа-2), Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал" (третя особа-3), Товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус К" (третя особа-4).

У судовому засіданні представники позивача підтримали та обґрунтували позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача - ПАТ "Банк "Софійський проти позову заперечив, зазначив, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому введено процедуру ліквідації, а, отже, оскільки позивач є кредитором банку, то на нього розповсюджується наслідки ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", також вказав, що позивач не набув права на предмет застави, а тому його вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, представник відповідача заявив клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду господарської справи № 910/6931/16 про визнання договору застави майнових прав від 05.06.2014 р. недійсним, що розглядається господарським судом міста Києва.

Присутній у судовому засіданні представник третьої особи-1 - ТОВ "Мік Мега" вважав, що позов не підлягає задоволенню з підстав, визначених відповідачем.

Представник третьої особи- 3 - ТОВ "Термінал" просив відмовити у позові, оскільки відповідач запропонував позивачу укласти договір відступлення права вимоги на майнові права, що є предметом застави, проте позивач зазначену пропозицію банку не прийняв, а тепер намагається заволодіти майном третіх осіб, що перевищує заборгованість відповідача перед позивачем. Також просив зупинити провадження у даній справі до розгляду господарської справи № 910/6931/16 про визнання договору застави майнових прав від 05.06.2014 р. недійсним.

Представники третіх осіб-2, 4 - ТОВ "ЛК-Альянс" та ТОВ "Крокус К" в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, третя особа-4 через канцелярію суду подала письмові пояснення, у яких зазначила про безпідставність позову, крім того вказала, що позивач не повідомив її про передачу в заставу права вимоги банку за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Банк "Софійський" та ТОВ "Крокус К". Позиція третьої особи-2 щодо даного позову суду невідома.

Розглянувши клопотання відповідача та представника третьої особи-3 про зупинення провадження у справі, колегія суддів відмовила у його задоволенні, виходячи з того, що розгляд справи № 910/6931/16 не пов'язаний з результатами розгляду у даній справі. При цьому доводи представника третьої особи про необхідність винесення ухвали про відмову в зупиненні провадження, суд відхиляє, оскільки доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін (клопотання про зупинення провадження у справі) вказуюються у рішенні.

Отже, розглянувши справу по суті, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" (банком) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (клієнтом) були укладені депозитні договори:

- договір банківського строкового вкладу № 168Д-3/3 від 14.12.2012 р. (далі - депозитний договір-1);

- договір банківського строкового вкладу № 222Д-3/3 від 06.05.2014 р. (далі - депозитний договір-2);

- договір банківського строкового вкладу № 223Д-3/3 від 06.05.2014 р. (далі - депозитний договір-3).

Відповідно до зазначених договорів-1, 2, 3 банк був зобов'язаний сплачувати позивачу проценти за користування депозитом, пеню у разі її витребування, а також повернути кошти з банківських рахунків у повному обсязі, кінцевий строк повернення яких становить 06.11.2015 р., 09.11.2015 р. та 16.12.2015 р. (відповідно).

У разі виникнення необхідності дострокового повернення вкладу, включно із мінімальною сумою, зазначеною у п. 3.1 договору, клієнт зобов'язаний звернутись до банку не пізніше, як за 2 робочі дні до дати повернення з вимогою повного повернення вкладу, зазначивши при цьому день повернення вкладу на рахунок клієнта (п. 8.4 депозитного договору-1, п.п. 9.5 депозитних договорів-2, 3).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 та ч. 1 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Також судом встановлено, що в забезпечення виконання банком своїх зобов'язань за депозитними договорами-1, 2, 3, 05.06.2014 року Корпоративний недержавний пенсійний фонд НБУ (заставодержатель) та ПАТ "Банк "Софійський" (заставодавець) уклали договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 2322 (далі - договір застави майнових прав).

За умовами цього договору (в редакції внесених змін від 11.08.2015 р.) заставодавець передає у заставу заставодержателю (позивачу) майнові права:

- за кредитним договором від 02.04.2013 р. № 32/1-1-2-16/3 (відзивна кредитна лінія) (з додатковими угодами до нього), укладеним між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-4 - ТОВ "Крокус К" (далі - кредитний договір-1), відповідно до якого ТОВ "Крокус К" повинно повернути заставодавцю кредит в розмірі 30 000 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 30.03.2016 р., а також сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 26% річних;

- за кредитним договором від 05.09.2012 р. № 32/1-1-2-16/2 (з додатковими угодами до нього), укладеними між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-4 - ТОВ "Крокус К" (далі - кредитний договір-2), відповідно до якого ТОВ "Крокус К" повинно повернути заставодавцю кредит в розмірі 3 710 575,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 30.03.2016 р., а також сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 15 % річних;

- за кредитним договором від 27.03.2014 р. № 010/32/011 (з додатковими угодами до нього), укладеними між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-1 - ТОВ "Мік Мега" (далі - кредитний договір-3), відповідно до якого ТОВ "Мік Мега" повинно повернути заставодавцю кредит в розмірі 44 000 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 04.11.2015 р. та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 23 % річних (п. 1.1 договору застави майнових прав).

Майнові права сторони за домовленістю оцінили на загальну суму 78 292 278,01 грн. (п. 1.2 договору застави майнових прав).

У подальшому до договору застави сторони внесли зміни, якими було збільшено обсяг забезпечення, а саме згідно з п. 4.1 (в редакції договору про внесення змін від 11.08.2015 р.) заставодавець уступає заставодержателю право вимоги до боржників, які випливають:

- з кредитного договору від 02.04.2013 № 32/1-1-2-16/3, за кредитом у сумі 30 000 000,00 грн. та договорів іпотеки № 32/1-1-2-16-Іп-84 від 28.12.2012 р., укладеного між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-3 - ТОВ "Термінал", а також № 12/32/061 від 05.12.2014 р., укладеного між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-2 - ТОВ "ЛК-Альянс";

- з кредитного договору від 05.09.2012 № 32/1-1-2-16/2, за кредитом у сумі 3 710 575,00 грн. та договорів іпотеки № 32/1-1-2-16-Іп-84 від 28.12.2012 р., укладеного між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-3 - ТОВ "Термінал", а також № 12/32/061 від 05.12.2014 р., укладеного між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-2 - ТОВ "ЛК-Альянс";

- з кредитного договору від 27.03.2014 № 010/32/011, за кредитом у сумі 44 000 000,00 грн. та договорів іпотеки № 12/32/025 від 28.04.2014 р., укладеного між ПАТ "Банк "Софійський" та третьою особою-1 - ТОВ "Мік Мега" та договору застави № 12/32/026 від 28.04.2014 р.

Як свідчать матеріали справи, позивач свої зобов'язання за депозитними договорами-1, 2, 3 виконав в повному обсязі, перерахував на депозитні рахунки у ПАТ "Банк "Софійський" грошові кошти в загальній сумі 32 541 878,64 грн.

У подальшому, скориставшись своїм правом, передбаченим цими договорами-1, 2, 3, позивач звернувся до ПАТ "Банк "Софійський" з вимогою № 19-01005/83258 від 03.11.2015 р. про дострокове повернення суми вкладів та нарахованих на цю суму відсотків.

У відповідь на вказану вимогу банк листом № 32/3085 від 06.11.2015 р. повідомив Пенсійний фонд Національного банку України про те, що вартість застави перевищує залишок депозитних коштів на рахунках позивача, а тому запропонував укласти договір відступлення права вимоги із третьою особою-1 - ТОВ "Мік Мега", в якому передбачити повернення банку надлишково отриманих коштів від звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що відповідач на виконання умов депозитних договорів - 1, 2, 3 не повернув суму грошових коштів у загальному розмірі 32 541 878,64 грн., колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ "Банк "Софійський" допустив порушення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Згідно із ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зокрема, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом (ст. 1 Закону України "Про заставу").

Як передбачено ст. 572 Цивільного кодексу України, Законом України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про заставу" при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов'язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов'язки, передбачені статтею 50 цього Закону.

Також у п. 3.1.2 договору застави майнових прав сторони передбачили, що заставодержатель має право звертати стягнення на предмет застави (отримання права вимоги, що випливає із заставленого права), реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок грошової вимоги за кредитними договорами у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань у разі неповернення заставодавцем, згідно з умовами депозитного договору, простроченої заборгованості за депозитами, процентів за користування та пені, а також в іншіх випадках, передбачених Законом України «Про заставу».

Таким чином, оскільки банком не було виконано своїх зобов'язань щодо повернення позивачу грошових коштів за депозитними договорами-1, 2, 3, то в силу вищезазначених норм позивач має право задовольнити свої вимоги шляхом визнання за ним права на майнові права, які є предметом договору застави майнових прав від 05.06.2014 р. (вимоги за кредитними договорами, іпотечними договорами та договором застави обладнання).

При цьому суд зазначає, що договір застави майнових прав від 05.06.2014 р. не є змішаним договором та не містить в собі елементи договору відступлення права вимоги.

Так, зокрема в договорі застави майнових прав не врегульовано порядок відступлення відповідачем майнових прав позивачу, розмір, порядок та строки виплати позивачем винагороди відповідачу за відступлення майнових прав.

Положення п.п. 4.1, 4.2. договору застави майнових прав від 05.06.2014 р., на які посилається позивач, лише визначають, що відповідач уступає позивачу право вимоги до третіх осіб, що випливають з кредитних договорів, укладених між відповідачем та третіми особами (позичальниками банку). Доводи Пенсійного фонду НБУ про те, що договір застави укладено з відкладальною умовою, за якою право вимоги переходить до позивача наступного дня після настання строку виконання зобов'язань за депозитними договорами-1, 2, 3, якщо вони не будуть виконані належним чином, суд відхиляє з тих підстав, що цими положеннями договору врегульовано позасудовий спосіб звернення стягнення на заставлене майно, що узгоджується з вищенаведеними приписами діючого законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, зокрема, в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст 32 цього Закону якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права.

Відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема шляхом відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Так само, положення п.п. 4.1 - 4.3 договору застави майнових прав від 05.06.2014 р. передбачають можливість переходу до позивача прав вимоги до третіх осіб (позичальників банку) без одночасного виникнення у нього обов'язку щодо виплати відповідачу відповідної винагороди за таке відступлення, що також свідчить про відстуність ознак договору відступлення права вимоги.

Окірм усього суд вважає, що сторонами не дотримано вимог ст.ст. 512, 514 ЦК України, зокрема щодо належної форми договору відступлення прав вимоги, а також не досягнуто згоди з усіх істотних умов такого договору.

Отже, проаналізувавши договір застави майнових прав з урахуванням зазначених правових норм, суд встановив, що цей договір не містить елементів договору відступлення права вимоги і такий договір сторонами фактично не укладався.

За таких обставин, враховуючи приписи чинного законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги позивача про визнання за Пенсійним фондом НБУ права: за іпотечним договором № 12/32/061, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 05.12.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1755; за іпотечним договором № 32/1-1-2-16-Іп-84, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.12.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за № 2750; за іпотечним договором № 12/32/025, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1004; за договором застави обладнання № 12/32/026, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1007, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому визнання права іпотекодержателя на предмет обтяження є підставою для внесення відомостей про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідно до ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». А згідно зі ст. 32 вказаного Закону України обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Отже, твердження третьої особи-4 про неповідомлення її про передачу у заставу її боргового зобов'язання, що було забезпечене іпотекою, спростовуються наявними у матеріалах справи листами № 32/759 від 16.04.2015 р. та № 32/433 від 13.06.2014 р., якими позивач повідомив боржників за кредитними договорами від 02.04.2013 № 32/1-1-2-16/3, від 05.09.2012 № 32/1-1-2-16/2 та від 27.03.2014 № 010/32/011 - ТОВ "Мік Мега" та ТОВ "Крокус К" про укладення договору застави майнових прав, як це було передбачено п. 3.4.1 договору застави. При цьому порядок такого повідомлення договором визначений у письмовій формі, а тому вищевказані листи суд вважає належними доказами.

Щодо доводів третьої особи- 3 - ТОВ "Термінал" та третьої особи-4 - ТОВ "Крокус К" щодо відмови позивача на пропозицію банку укласти договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.2014 р., суд зазначає, що ця обставина не має заначення для правильного вирішення справи, оскільки укладення такого договору відступлення права вимоги є правом позивача, а не його обов'язком, яке останній реалізовує на власний розсуд відповідно до 1 ст. 627 ЦК України.

Так, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладення договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги посилання відповідача на те, що 22.12.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 235 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ "Банк "Софійський". Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 23.12.2015 р. по 22.03.2016 р., яка у подальшому була продовжена до 22.04.2016 р.

У подальшому Постановою Правління Національного банку України від 22.04.2016 р. № 284 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Софійський", в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 25.04.2016 р. № 563 про початок здійснення процедури ліквідації відповідача, та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію.

Зазначені обставини відображені на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомими і не потребують доказування.

Разом з цим, суд відхиляє посилання відповідача про неможливість задоволення позовних вимог з тих підстав, що банк перебуває в ліквідації і звернення стягнення обумовлено спеціальною процедурою. З цього приводу суд зазначає, що, набувши прав іпотекодержателя (заставодержателя), позивач є лише держателем цих прав і в подальшому він може звернутись до відповідача з вимогою про їх реалізацію у судовому, або позасудовому порядку, або в процедурі ліквідації неплатоспроможного банку з вимогами про звернення стягнення на предмет застави.

При цьому зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить визнати за ним право заставодержателя, а з майновими вимогами (як-то звернення стягнення на предмет застави) позивач не звертався в межах даної справи.

Розглядаючи позовні вимоги в частині зобов'язання ПАТ "Банк "Софійський" направити/вручити боржникам та іпотекодавцям повідомлення про відступлення прав вимоги на користь Пенсійного фонду НБУ, суд вважає, що у їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки такий обов'язок передбачений договором відступлення права вимоги, який сторонами не укладався, а у відносинах застави статтею 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено повідомлення обтяжувачем боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги, про передачу у заставу такого права, про що вже зазначалось.

Щодо позовних вимог зобов'язати ПАТ "Банк "Софійський" передати на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ документи, які підтверджують дійсність відступлених (переданих) прав вимоги за кредитним договором № 32/1-1-2-16/3 від 02.04.2013 р.; за кредитним договором № 32/1-1-2-16/2 від 05.09.2012 р. та іпотечним договором № 12/32/061 від 28.12.2012 р.; за іпотечним договором № 32/1-1-2-16-Іп-84 від 28.12.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за № 2750; за кредитним договором № 010/32/011 від 27.03.2014 р., іпотечним договором № 12/32/025 від 28.04.2014 р. та договором застави обладнання № 12/32/026 від 28.04.2014 р., суд зазначає наступне.

Як наголошувалось судом, згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, оскільки позивач набув право на предмет застави в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченим заставою за договором застави майнових прав, відповідач в силу закону зобов'язаний передати позивачу всі документи, які стосоються такого предмету застави (майнових прав за кредитними договорами, іпотечними договорами та договором застави обладнання), і ці документи, є необхідними для реалізації позивачем свого права, зокрема, на зверненння стягнення на предмет іпотеки або застави. Отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обов'язок передати необхідні документи у відповідача виникає на підставі закону та не потребує повторного підтвердження судом.

Посилання позивача на ст. 517 Цивільного кодексу України суд відхиляє, оскільки вона не регулює спірні відносини та не може бути застосована.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги положення ст. 49 ГПК України відповідно до яких у разі часткового задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник третьої особи-1 - ТОВ "Мік Мега" у судовому засіданні наполягав на тому, що позовна заява Пенсійного фонду НБУ не була оплачена судовим збором, а тому не могла бути прийнята до розгляду, оскільки декілька разів поверталась судом на підставі ст. 63 Господарського процесуального кодексу України. З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України у разі повернення позовної заяви позивач не позбавлений можливості звернутись з тією ж позовною заявою після усунення обставин, які стали підставою її повернення. При цьому, з бази Діловодства спеціалізованого суду вбачається, що внаслідок повернення позовних заяв Пенсійного фонду НБУ у справах № 910/32325/15, № 910/1002/16 судовий збір за їх подачу ухвалою суду, позивачу не повертався, а тому вважається, що позов у даній справі оплачений судовим збором належними чином.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-35. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський", за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мік Мега", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК-Альянс, Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Крокус К" про визнання прав іпотекодержателя, визнання прав заставодержателя, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати за Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код 34880663) права іпотекодержателя:

- за іпотечним договором № 12/32/061, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 05.12.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1755;

- за іпотечним договором № 32/1-1-2-16-Іп-84, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.12.2012 р., зареєстрованим в реєстрі за № 2750;

- за іпотечним договором № 12/32/025, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1004.

Визнати за Корпоративним недержавним пенсійним фондом НБУ (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код 34880663) права заставодержателя за договором застави обладнання № 12/32/026, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошевою В.О. від 28.04.2014 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1007.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (03151, м. Київ, Повітрофлотський проспект, буд. 54, ідентифікаційний код 38061253) на користь Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код 34880663) витрати по сплаті судового збору у сумі 5 512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 08 червня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 10 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Головуючий суддя Головіна К.І.

Судді Сівакова В.В.

Шкурдова Л.М.