РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016Справа №910/6044/16
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс»

до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Печерського арйону міста Києва»

про стягнення 118 436,05грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача Брунь В.П. - по дов. №103 від 10.07.2015р.

Від відповідача Кохненко Г.Д. - по дов. №б/н від 06.04.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" 118 436,05 грн., із них: 117 141, 95 грн. - заборгованості за договором про ремонтування та технічне обслуговування розподільчої та керувальної апаратури (послуги з технічного обслуговування систем диспетчерської) № 199-15 ОДС від 13.08.2015р., 587,68 грн. - 3 % річних тап 706, 42 грн. - інфляційні.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про ремонтування та технічне обслуговування розподільчої та керувальної апаратури (послуги з технічного обслуговування систем диспетчерської) № 199-15 ОДС від 13.08.2015р. утворилась заборгованість у розмірі 117 141,95 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/6044/16, розгляд справи призначено на 25.04.2016.

25.04.2016р. через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" просить стягнути з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва" 119 922,77 грн. основного боргу, 1093,14 грн. - 3% річних та 1840,14 грн. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що заява позивача про збільшення позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

У зв'язку з невкою в судове засідання представника відповідача розгляд справи було відкладено на 23.05.2016р.

В судовому засіданні 23.05.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача письмового відзиву на позов не надали. В судовому засіданні пояснень по суті позовних вимог надати не могли у зв'язку з тим, що вони не розуміють суті спору.

Ухвалою від 23.05.2016р. розгляд справи було відкладено на 06.06.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 06.06.2016р. позовні вимоги підтримав.

03.06.2016р. через відділ діловодство Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов письмовий відзив на позов. Відповідно до даного відзиву відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.06.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

13.08.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрліфтсервіс» (надалі позивач) та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (надалі відповідач) було укладено договір№ 199-15 ОДС про ремонтування та технічне обслуговування розподільчої та керувальної апаратури (послуги з технічного обслуговування систем диспетчерської).

Відповідно до п.1.1 та 1.2 договору позивач зобов'язується з 13.08.2015р. по 30.04.2016р. надати відповідачу послуги: код за ДК 016-2010-33.14.1 _ ремонтування та технічне обслуговування іншого електричного устаткування (33.14.11.-50.00- ремонтування та технічне обслуговування розподільчої та клерувальної апаратури, послуги з технічного обслуговування системи диспетчеризації). Кількість послуг виконуваних за цим договором : 9 (дев»ять) одиниць ОДЗ будинків Печерського аройну м. Києва ( п.3.1 договору).

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що договірна вартість робіт за місяць розраховується відповідно до базової ціни та згідно з порядком встановлення вартості технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 9 листопада 2006 року № 369 із врахуванням ПДВ складає: 65 821, 72 грн.

Згідно з п.4.1 договору розрахунки за надані послуги здійснюються через Головний інформаційно-обчислювальний Київської міської державної адміністрації (надалі ГІОЦ КМДА) шляхом розчпленя платежів, що надходять від споживачв.

Надання послуг підтверджується актом. Відповідач підписує акти наданих послуг по договору щомісяця після проведення перевірки працездатності вісх елементів систем диспетчеризації, яка буде проводитися за участю представникві позивача, відповідача та Департаменту. Оформлення актів викоаних робіт відповідач здійснює до 25 числа поточного місяця, а всі зупинки ліфтів з вини позивача за період з 26 числа до кінця поточного місяця враховуються при оформленні акту у наступного місяці (п. 4.2 договору).

За період з вересня 2015 року по березень 2016 року позивачем надано відповідачу послуг на загальну суму 394 930,32 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін відомостями обсягів робіт, актами приймання виконаних підрядних робіт з технічного обслуговування ОДС по договору №199-15-ОДС від 13.08.2015р.

Проте, відповідачем за період з вересня 201 5року по березень 2016 року оплачено послуги на загальну суму 275 007,55 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з ГІОЦ, виписками банку.

Заборгованість відповідача перед позивачем становм на час розгляду спраив становить 119 922,77 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Укладений між позивачем та відповідачем 1 договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи договору про надання послуг та договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Також, згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по договором про ремонтування та технічне обслуговування розподільчої та керувальної апаратури (послуги з технічного обслуговування систем диспетчерської) № 199-15 ОДС від 13.08.2015р. у розмірі 119 922,77 грн. належним чином доведена та документально підтверджена.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором про ремонтування та технічне обслуговування розподільчої та керувальної апаратури (послуги з технічного обслуговування систем диспетчерської) № 199-15 ОДС від 13.08.2015р. у розмірі 199 922,77 грн. підтверджується матеріалами справи, докази оплати заборгованості відсутні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 199 922,77 грн.

Позивачем, також, заявлено до стягнення 1093,14 грн. - 3% річних та 1842, 84 грн. - інфляційні нараховані за періоди: з 01.12.2015 по 21.04.2016. та відповідно з 01.12.2015 по 31.03.2016.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Розрахунок інфляційних та 3% річних, здійснений позивачем є арифметично вірним, у зв'язку із чим, вимоги про стягнення інфляційних у розмірі 1840,14 грн. та 3% річних у розмірі 1093,14 грн. визнаються судом обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені обставини, оскільки, відповідач не виконав зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати виконаних у період з вересня 2015 року по лютий 2016 року позивачем робіт, заборгованість у розмірі 119 922,77 грн. підтверджується матеріалами справи, розрахунок інфляційних в сумі 1840,14. та 3% річних у розмірі 1093,14 грн., як встановлено судом, є арифметично вірними, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими.

Судовий збір за розгляд справи у розмірі 1842,84 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (01021, м. Київ, вул. Івана Мар'яненка, 7, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093, м. Київ, вулиця Бориспільська, 24-А, ) 119 922 грн. 77 коп. основного боргу, 3 % річних у розмірі 1093 грн. 14 коп. , 1840 грн. 14 коп. - інфляційні, 1842 грн. 84 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.06.2016 р.

.

Суддя Трофименко Т.Ю.