донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

31.05.2016 справа №905/2818/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: Від позивача: Від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю б/н від 27.02.15р. Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від16 лютого 2016р. (повний текст складено та підписано 18.02.2016р.)
у справі№ 905/2818/15 (суддя Овсяннікова О.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область
доПриватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 421 123,84 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.02.2016р. у справі №905/2818/15 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область до Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості з відшкодування пільгових пенсій у розмірі 421 123,84 грн. відмовлено у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства, не в повному обсязі зясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору. Апелянт також зазначає, що місцевий суд при винесенні рішення дійшов передчасного висновку, що відсутність гарантійного листа, передбаченого п.5.5 договору, звільняє відповідача від обовязку по відшкодуванню платежів (пільгових пенсій) до Пенсійного фонду України.

Позивач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, причини неявки до суду не повідомив. Через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Одночасно, через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зміну найменування з Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь на Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь у звязку зі зміною типу акціонерного товариства на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 26.04.2016р., на підставі чого до правоустановчих документів відповідача внесено відповідні зміни, про що свідчать витяг з ЄДРПОУ №2191522 від 06.052016р., відомості з ЄДРПОУ та статут Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь.

Дослідивши представлені відповідачем докази та додані до клопотання документи, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вказане клопотання, у звязку з чим найменуванням відповідача слід вважати Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь через зміну організаційно правової форми останнього.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості з відшкодування пільгових пенсій у розмірі 421 123,84 грн.

Позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, м. Маріуполь, Донецька область обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг по наданню персонала №7 від 01.08.2009р. в частині відшкодування платежів (пільгових пенсій) до Пенсійного фонду України.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, останній надавав відповідачу послуги по наданню персонала, одночасно на відповідача покладено обовязок щодо відшкодування платежів до Пенсійного фонду України, які він зобовязаний сплачувати на підставі Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем факту наявності у відповідача заборгованості з огляду на відсутність у складі вартості послуг, передбачених п.5.1. договору, відшкодування витрат до Пенсійного фонду України та відсутність гарантійного листа на ці відшкодування.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №905/2818/15; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 01.08.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс (Виконавець) та Відкритим акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь (перейменовано в Публічне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь) (Замовник) укладено договір про надання послуг з надання персоналу №7 від 01.08.2009р., відповідно до якого виконавець зобовязався надавати за заявкою послуги з надання замовнику робітників для участі у виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших функцій, повязаних з виробництвом та (або) реалізацією продукції в період часу та на умовах, визначених цим договором. Кваліфікаційні вимоги до робітників визначаються замовником в письмовій заявці, направленій на адресу виконавця по формі, визначеній в Додатку №1 до договору. Характер виконуваних робітниками функцій визначається дорученнями замовника в межах їх професійної кваліфікації (пункт 1.1. договору).

У пунктах 2.1., 2.2., 2.3. договору визначено, що жодний із робітників, наданих виконавцем, не є робітником замовника та не знаходиться з останнім в цивільно-правових та/або трудових відносинах у звязку з укладенням цього договору. Робітники знаходяться в трудових або договірних відносинах з виконавцем. Виконавець не створює на території замовника стаціонарних робочих місць (власних або орендованих).

Пунктом 3.1.9. договору встановлений обовязок замовника оплатити надані виконавцем послуги в повному обємі та в строки, передбачені цим договором, а у пункті 3.1.11. договору встановлений обовязок замовника протягом 2 робочих днів після оформлення виконавцем акту надання послуг за звітний період підписати вказаний акт або в цей строк надати мотивовані заперечення про неможливість підписання акту.

За умовами п. 5.1 договору сторони визначили вартість послуг, яка формується з:

- заробітна плата/винагорода робітнику з нарахуваннями, зазначеними у заявці;

- 5% накладні витрати;

- 10% рентабельність;

- 20% ПДВ.

В подальшому між сторонами підписувались додаткові угоди до договору №1 від 01.11.2009р., №2 від 14.12.2009р., №3 від 01.04.2010р., №4 від 15.07.2010р., №5 від 01.09.2010р., №6 від 01.11.2010р., №7 від 01.12.2010р., якими сторони вносили зміни в умови договору, зокрема до п.5.1 договору.

Відповідно до п.4. додаткової угоди №3 від 01.04.2010р. до договору про надання послуг по наданню персонала №7 від 01.08.2009р., сторони погодили остаточну редакцію п.5.1. договору, а саме:

Вартість послуг формується з:

- заробітна плата/винагорода робітнику з нарахуваннями, зазначеними у заявці;

- 10,7% накладні витрати;

- 3,5% рентабельність;

- утримання гуртожитку, підтвердженого фінансовим звітом. В розрахунок вартості включаються витрати на утримання гуртожитку (додаток №6), зменшені на 50% від суми отриманих прибутків гуртожитку ;

- витрати на навчання, підвищення кваліфікації і т.і. робітників, надаваємих Замовнику, підтверджені належним чином оформленими первинними документами;

- витрати, повязані з забезпеченням робітників, надаваємих Замовнику, сертифікованим спеціальним одягом, спецвзуттям згідно встановленим нормам, які діють на підприємстві замовника, підтверджені належним чином оформленими первинними документами;

- 20% ПДВ.

Відповідно до п.1 додаткової угоди № 7 від 01.12.2010р., вартість послуг за цим договором орієнтовно складає 478 606 368,00грн. з ПДВ.

У п.5.5. договору сторони передбачили, що Замовник оформлює гарантійний лист на відшкодування Виконавцю витрат, що виникли при наданні послуг з надання персоналу, у тому числі на оплату платіжних вимог Пенсійного фонду України з відшкодування пільгових пенсій.

Строк дії даного договору з моменту його підписання та до 31.12.2014р. (п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди №1 від 01.11.2009р.).

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується сплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами п. 3.1.9 договору встановлений обовязок замовника оплатити надані виконавцем послуги в повному обємі та в обумовлені Договором строки.

Одночасно, пунктом п.5.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 01.04.2010р.) встановлено вичерпний перелік складу вартості надаваємих позивачем послуг.

Таким чином, у вартість послуг, передбачених наведеним пунктом договору, включені затрати, повязані виключно з виконанням предмету договору, а саме: послуг з надання Замовнику працівників для участі у виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших функцій, повязаних з виробництвом і (або) реалізацією продукції у період часу і на умовах, визначених цим договором. Фактичні витрати на виплату та доставка пільгових пенсій, даним пунктом договору не передбачена.

Крім того, п. 5.3. (в редакції додаткової угоди № 7 від 01.12.2010р.), п. 5.3.1., п.5.4 договору, передбачений обовязок Виконавця щодо складання, оформлення та оплати актів надання послуг. Наразі, оскільки відшкодування вартості пільгових пенсій до складу таких послуг не входить, у відповідача відсутній обовязок щодо їх сплати.

При цьому, як зазначено вище, п.5.5. договору сторони передбачили, що Замовник оформлює гарантійний лист на відшкодування Виконавцю витрат, що виникли при наданні послуг з надання персоналу, у тому числі на оплату платіжних вимог Пенсійного фонду України з відшкодування пільгових пенсій.

Тобто, зобовязання відповідача по відшкодуванню витрат до Пенсійного фонду України по пільговим пенсіям виникають при наявності оформленого гарантійного листа.

В свою чергу, гарантійного листа ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, позивачем не надано.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відсутність гарантійних листів не виключає обовязку відповідача сплачувати пільгові пенсії є помилковим, оскільки умовами договору такого обовязку відповідача не передбачено, а сплата пільгових пенсій не включена до складу послуг(п.5.1 договору).

В свою чергу, невиконання відповідачем обовязку щодо оформлення гарантійного листа є підставою для настання правових наслідків, передбачених ст.611 ЦК України, а не підставою для відшкодування витрат на пільгові пенсії.

Також, як вбачається з тексту позовної заяви та акту звірки розрахунків, складеного позивачем з Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, останнім заявлено до стягнення суму заборгованості у розмірі 421 123,84грн. за період з січня 2012р. по листопад 2013р.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що відповідно до додаткової угоди №8 від 13.04.2011р. до договору про надання послуг по наданню персонала №7 від 01.08.2009р., сторони дійшли згоди про його розірвання та погодили, що не мають претензій один до одного стосовно виконання вищевказаного договору.

Виходячи з чого, позивачем безпідставно заявлено позов на підставі умов договору про надання послуг по наданню персонала №7 від 01.08.2009р. з огляду на його розірвання 15.04.2011р.

В свою чергу, посилання позивача на акти про надання послуг, які на його думку підтверджують надання послуг саме за спірним договором, не приймається судом до уваги через відсутність в останніх посилань на договір про надання послуг по наданню персонала №7 від 01.08.2009р. Одночасно, в рахунках фактурах (в графі: призначення платежу), які наявні в матеріалах справи, посилання на договір також відсутнє.

Посилання скаржника про фактичну пролонгацію сторонами умов договору з огляду на складання актів про надання послуг після його розірвання також не знайшли свого підтвердження з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів наяності/відсутності між сторонами інших договорів, окрім спірного.

Одночасно, позивачем не надано доказів відшкодування пільгових пенсій до Пенсійного фонду України саме тим особам, які зазначені останнім у списках, як і не доведено, що суми, які ввійшли у акт звірки з Управлінням Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, сплачені саме за тих осіб, які зазначені у списках та саме у зазначеному розмірі.

Більш того, у судовому засіданні 31.05.2016р. позивач пояснив, що робітники знаходяться у трудових відносинах саме з позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, а відповідно до положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування обовязок щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за застраховану особу (робітника) покладено саме на роботодавця, тобто платежі, які були здійснені позивачем до Пенсійного фонду України є його витратами. Також, в матеріалах справи наявні довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії, які видавались саме позивачем.

Разом з тим, посилання позивача на виникнення у відповідача обовязку стосовно відшкодування витрат на пільгові пенсії, що виникає за результатами атестації робочих місць, які є в наявності лише у відповідача, не приймається колегією суддів до уваги з огляду на те, що сторони є вільними в укладенні договору, а при відсутності в договорі обовязку відповідача сплачувати (відшкодовувати) ці платежі, боргові зобовязання не виникли.

Крім того, в договорі про надання послуг по наданню персонала №7 від 01.08.2009р. відсутні посилання на норми Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія, погоджується з висновком господарського суду, про те, що позивачем не доведено обставин щодо наявності у відповідача заборгованості у заявленому розмірі за спірний період, а відтак, господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що місцевим господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 16.02.2016р. у справі №905/2818/15 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Кадрове агентство ОСОБА_5 Сервіс, м. Маріуполь, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 16 лютого 2016 р. у справі № 905/2818/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3