ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.16р. Справа № 904/1941/16

За позовом Приватного підприємства "Гидростандарт", 72319, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Свердлова, 231/8

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод, 92800, Дніпропетровська обл., м. Першотравенськ, вул. Леніна, 7

про стягнення 598 991,85 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 1345 від 28.12.2015 року

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Гидростандарт" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" про стягнення основної заборгованості 526181,360 грн., пені в сумі 67889,45 грн., 3% річних в сумі 4921,10 грн., судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки від 06.06.2014 року за № 14-128-П/57-ПЗ-ДЦ.

Відповідач позов не визнає (відзив на позовну заяву від 18.04.2016 року за № 71) посилаючись на те, що:

- оплата продукції здійснюється покупцем протягом 30-ти календарних днів від дати поставки відповідної партії продукції;

- постачальник зобов'язаний надати покупцю документи разом з поставленою продукцією;

- представником покупця не вказана дата приймання продукції;

- позивачем не було надано належно оформленої специфікації, у якій вказується ціна продукції.

Позивачем 25.05.2016 року подано до суду клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 526181,360 грн., пені в сумі 107 700 грн. 61 коп., 3% річних в сумі 7 680 грн. 84 коп.

Ухвалою суду від 12.05.2016 року було продовжено строк вирішення спору до 09.06.2016 року.

Відповідачем 08.06.2016 року подано клопотання про проведення судового засідання без фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного запису.

Відповідачем подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій, в обґрунтування заяви посилається на те, що стягнення надмірно великих санкцій, призведе до виникнення нових боргів, зокрема щодо сплати податків, інших обовязкових платежів, і в кінцевому результаті до можливого погіршення платоспроможності заявника, що недопустимо з урахуванням складної економічної ситуації в країні та наявних інфляційних процесів у економіці держави. Крім того зазначив, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває на виконанні 7 виконавчих проваджень, в яких боржником виступає відповідач.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод", як покупець, та приватним підприємством "Гидростандарт", як продавець, укладено договір № 14-128-П/57-ПЗ-ДЦ.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору, далі Договір, Позивач зобовязався поставити у власність ТОВ «ПРМЗ» (далі Відповідач) продукцію виробничо-технічного призначення по ціні, в кількості та асортименті згідно специфікаціям до Договору (далі товар), а Відповідач зобовязався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених Договором. До цього договору був також укладений протокол узгодження зобовязань.

Згідно пункту 4.2. Договору, Відповідач здійснює оплату за товар шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок Позивача на протязі 30 календарних днів з моменту поставки відповідної партії продукції.

Згідно пункту 3.5. датою поставки є дата, що проставлена представником Відповідача у товаросупровідній документації.

Позивач належним чином виконував власні зобовязання за Договором, що підтверджується видатковими накладними: від 05.10.2015 року № РН-0000979 товар на загальну суму 174507,37 гривень, від 06.10.2015 року № РН-0000982 товар на загальну суму 44005,42 гривень, від 25.10.2015 року № РН-0001064 товар на загальну суму 154607,30 гривень, від 17.11.2015 року № РН-0001150 товар на загальну суму 120479,96 гривень, від 30.11.2015 року № РН-0001208 товар на загальну суму 32581,25 гривень.

Факт отримання товару відповідачем на суму 526 181 грн. 30 коп. підтверджується видатковими накладними, ТТН, а також довіреностями, що видані відповідачем на отримання цінностей ( а.с. 53-61) та специфікацією від 17.04.2015 року (а.с. 69).

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Відповідач не довів суду про встановлення розумного строку для передання недостатніх документів поставленої продукції. Відповідач не відмовився від поставленої продукції, не відмовився від поставленої продукції та не повернув товар продавцю.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

Отже, у звязку з тим, що відповідачем оплата за поставлений товар не здійснена, сума основного боргу склала 526 181 грн. 30 коп., яка підтверджується матеріалами справи і підлягає стягненню.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення пені в розмірі 107 700 грн. 61 коп. суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.6. Договору сторони передбачили, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань щодо оплати продукції, Відповідач сплачує Позивачу пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору в частині оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 107 700 грн. 61 коп. розрахунок пені додається. (а.с.79)

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивач при нарахуванні пені за період з 05.11.2015 року по 21.05.2016 року у розрахунку наданому до суду вказує, що нарахування пені відбувається за 180 днів, однак фактично нараховує пеню за 199 днів, а у пункті 2 розрахунку зазначає, що період нарахування пені 180 днів, однак зазначений період стягнення 06.11.2015 року по 21.05.2016 року фактично дорівнює 198 дням.

Перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунки пені в сумі 107 700 грн. 61 коп. не відповідають вимогам чинного законодавства. Тому, вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню з врахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме у сумі 37 480 грн. 33 коп. за період з 05.11.2015 року по 02.05.2015 року, за період з 06.11.2015 року по 03.05.2016 року у сумі 9 444 грн. 03 коп., за період з 26.11.2015 року по 21.05.2016 року у сумі 32 342 грн. 24 коп., за період з 26.12.2015 року по 21.05.2016 року у сумі 20 846 грн. 07 коп., за період з 31.12.2015 року по 21.05.2016 року у сумі 5 441 грн. 00 коп.

За належним розрахунком, перевіреним судом за програмою Ліга-Закон, загальна сума пені складає лише 105 553 грн. 67 коп., яка і підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідачем 08.06.2016 року подано до суду заяву, в якому просить про зменшення розміру пені.

Заява обґрунтована наступним: стягнення надмірно великих санкцій, призведе до виникнення нових боргів, зокрема щодо сплати податків, інших обовязкових платежів, і в кінцевому результаті до можливого погіршення платоспроможності заявника, що недопустимо з урахуванням складної економічної ситуації в країні та наявних інфляційних процесів у економіці держави. Крім того зазначив, що у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває на виконанні 7 виконавчих проваджень, в яких боржником виступає відповідач.

Стосовно даного питання господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В аспекті права на справедливий суд, передбаченого міжнародним договором, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, з урахуванням всіх обставин у їх сукупності, господарський суд вважає, що з урахуванням балансу інтересів сторін адекватним буде зменшення суми пені на 30%, тому вимога позивача про стягнення пені з відповідача підлягає задоволенню частково у сумі 73 887 грн. 57 коп. (105 553 грн. 67 коп. -30% = 73 887 грн. 57 коп.).

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7 680 грн. 84 коп., суд зазначає наступне.

Позивачем 25.05.2016 року подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 3% річних 7 680 грн. 84 коп.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 7 664 грн. 84 коп. підлягають задоволенню і підтверджується матеріалами справи.

Щодо розподілу судових витрат по справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З 01.09.2015р. набрав чинності Закон України "Про судовий збір" із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 22.05.2015р. № 484-VIII, яким, зокрема, змінено ставки судового збору за подання до господарського суду.

Пунктом 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" встановлено, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

При подачі позивачем позовної заяви від 16.03.2016 року з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.05.2016 року до суду були подані, як докази оплати судового збору: платіжне доручення № 116 від 17.03.2016 року на суму 8 984,88 грн. (а.с. 9) та квитанція від 21.05.2016 року на суму 377 грн. 53 коп. (а.с. 82) на загальну суму 9 362 грн. 41 коп.

Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги на загальну суму 641 562 грн. 75 коп. та 1,5% відсотки від вказаної суми складає 9 623,44 грн. сума недоплаченого судового збору у відповідності до Закону України "Про судовий збір" підлягає доплаті Позивачем в дохід Державного бюджету України у розмірі 261 грн. 03 коп.

Витрати по сплаті судового збору, згідно приписів ст. 49 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" (52800, Дніпропетровська область, м. Першотравенськ, вул.. Леніна, 7, ) на користь приватного підприємства "Гидростандарт" (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул.. Свердлова, 231/8, ) 526 181 (пятсот двадцять шість тисяч сто вісімдесят одна) грн. 30 коп. основного боргу, 73 887 (сімдесят три тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн.. 57 коп. пені, 7 680 (сім тисяч шістсот вісімдесят) грн.. 84 коп. 3% річних, 9 589 (дев'ять тисяч пятсот вісімдесят дев'ять) грн. 74 коп. - судового збору.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного підприємства "Гидростандарт" (72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул.. Свердлова, 231/8, ) в дохід Державного бюджету в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області у відділенні банку ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7; ; р/р 3005; МФО 805012; КБКД 22030001; призначення платежу (необхідно вказати): судовий збір, код ЄДРПОУ суду 03499891 та пункт з таблиці ставок судового збору, за яким визначено розмір судового збору (ст. 4 Закону України "Про судовий збір") 261 (двісті шістдесят одна) грн. 03 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 13.06.2016.

Суддя С.П.Панна