ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р.Справа № 922/1305/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Приватного АТ "Харківський автогенний завод" м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріосфера", м. Белгород, Російська Федерація
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№33/15 від 25.12.15);

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод", звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріосфера", м. Белгород, Російська Федерація просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кріосфера", основний борг в сумі 70000,0 руб. РФ, пені в сумі 13414,06 руб. РФ, 3% річних в сумі 891,41руб. РФ, штраф в сумі 13 468,35руб. РФ та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за контрактом № 260/15 від 07.07.2015р.

Сторони в п. 9.1 контракту №260/15 від 07.07.2015р. домовились, що у випадку, якщо сторони не досягнуть домовленості, спір підлягає розгляду в господарському суді Харківської області.

Враховуючи викладене, спір між сторонами підлягає розгляду в господарському суді Харківської області у відповідності з матеріальним та процесуальним правом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 19.12.1992 р., компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов'язуються надавати взаємну правову допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 19.12.1992 р., взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування Сторін, свідків, експертів та інших осіб.

З метою належного повідомлення відповідача про час і дату судового засідання та керуючись "Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності" ратифікованою Верховною Радою України 19.12.1992 р., "Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень", господарським судом Харківської області направлено судове доручення органу юстиції за місцезнаходженням відповідача - Арбітражний суд Білгородської області (Народный б-р, 135, Белгород, Белгородская обл., Россия, 308015)з проханням про направлення документів відповідачу, який є резидентом Російської Федерації.

16 травня 2016 року на адресу господарського суду Харківської області надійшло поштове повідомлення про отримання 05.05.2016 р. Арбітражним судом Білгородської області судового доручення про вручення документів.

Представник позивача через канцелярію господарського суду (вх.№19379 від 13.06.2016 року) надав уточнений розрахунок заявлених позовних вимог, в яких просив суд стягнути з відповідача 70 000,0руб.РФ основного боргу, пені в сумі 5 195,70грн., 3% річних в сумі 344,73грн., штраф в сумі 35000,0 руб. РФ, крім того через канцелярію господарського суду (вх.№19380 від 13.06.2016 року) надав довідку з Національного Банку України щодо офіційного курсу української гривні до російського рубля станом на день розгляду справи , вказаний уточнений розрахунок позовних вимог та довідку з НБУ долучена до матеріалів справи на підставі ст.22 ГПК України.

Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, витребувані судом документи не надав.

Через канцелярію суду від Арбітражного суду Белгородської області (за вх. № 18611 від 06.06.2016 року) надійшла ухвала від 26.05.2016 року про неможливість виконання судового доручення у справі№А08-3330/2016року, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника ТОВ "Кріосфера".

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд, враховуючи клопотання відповідача, вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Суд зазначає, що 19.12.1992 Україна приєдналася до Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, від 20.03.1992 (постанова Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності").

Згідно з підпунктом "в" частини першої статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав виконано або має бути повністю або частково виконано зобов'язання з договору, що є предметом спору.

Відповідно до частини 2 статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.92, що була підписана та ратифікована Україною й Російською Федерацією, компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

З даного позову вбачається, що спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Кріосфера", м. Белгород, Російська Федерація з Приватним АТ "Харківський автогенний завод" м. Харків за Контрактом поставки № 260/15 від 07.07.2015 року

Пунктом 9.1. Контракту сторонами визначено, якщо сторони не можуть дійти до згоди на протязі місяця, з моменту перших переговорів, то данні розходження повинні бути врегульовані в Господарському суді Харківської області згідно законодавства України .

Враховуючи вищевикладене, даний позов підлягає розгляду Господарським судом Харківської області.

07.07.2015р. між ТОВ "Кріосфера" та ПрАТ «ХАЗ» був укладений зовнішньоекономічний Контракт № 260/15 від 07.07.2015р. , відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов'язується поставити, а відповідач (покупець) прийняти і оплатити продукцію, надалі іменовану товар, згідно специфікацій, та рахунків-фактур, в кількості та на умовах, вказаних в Додатках до Контракту, який є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.2. Контракту, орієнтовна загальна суму Контракту становить 6 720 000,00 рублів РФ.

Згідно п.. 3.1. Контракту та Додаткової угоди № 1 від 20.07.2015р. , Покупець здійснює оплату за узгоджений поставлений Товар на склад Покупця (Вантажоодержувача), згідно пункту 5.4. цього контракту в продовж 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання Товару Оплата здійснюється банківським переказом на платіжні реквізити Продавця, зазначені в розділі 12 цього контракту

Додатковою угодою №2 від 10.12.2015 року, яка є невід'ємною частиною контракту №260/15 від 07.07.2015року сторонами визначено строк дії контракту до 31.12.2016 року, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Під час розгляду справи доказів припинення дії вказаного договору чи його розірвання сторонами не надано, а отже він є діючим та приймається судом до уваги.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем було поставлено товар відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних (ВМД № 619100 - сума 143 500,00 руб., № 270004 - сума 143 500,00 руб , ВМД № 097099 - сума 143 500,00 руб, ВМД № 097029 - сума 143500,00 руб ) та митних декларацій №807100000/2015/022509, №807100000/2015/025237, №807100000/2015/044714, №807100000/2015/002419 був поставлений товар на суму 574 000,00 руб., відповідачем частково здійснено оплату товару, а саме: на поточний рахунок Позивача перераховано 21.07.2015р. - 90 000,00 руб. (виписка по рахунку №4000); перераховано 03.08.2015р. -53 500,00 руб. (виписка по рахунку № 4000); перераховано 09.09.2015р. - 143 500,00 руб. (виписка по рахунку № 4000); перераховано 31.12.2015р. -143 500,00 руб. (виписка по рахунку № 4000); перераховано 31.03.2016р. - 73 500,00 руб. (виписка по рахунку № 4000).

Проте, як вбачається з матеріалів справи станом на момент подання позовної заяви свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару в сумі 70 000,0 російських рублів у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Контракту відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Контрактом у зазначеному вище розмірі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", порядок притягнення до цивільно-правової відповідальності, здійснення такої відповідальності та звільнення від неї може визначатися зовнішньоекономічними договорами (контрактами), якщо це не суперечить чинним законам України.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право", у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про міжнародне приватне право", зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 694 ЦК України встановлює особливості продажу товару в кредит. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, що відповідачем в порушення умов контракту №260/15 від 07 липня 2015 року, не сплачено в повному обсязі вартість отриманої продукції, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриману продукцію відповідно до умов контракту у розмірі 70 000,0 російських рублів. З огляду на наведене позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за контрактом №260/15 від 07 липня 2015 року у розмірі 70000,0 російських рублів є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Крім того позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 5 195,70грн., штраф в сумі 35000,0російських рублів.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.3. Контракту, у разі недотримання термінів оплати, Покупець, на підставі заявленої претензії, сплачує Продавцю пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого Товару, за кожен день прострочення. Якщо термін не оплати отриманого Товару складає 60 і більше календарних днів, Покупець сплачує Продавцю штраф розмірі 50 відсотків суми неоплаченого Товару.

Перевіривши нарахування штрафу в сумі 35000,0 російських рублів та пені в сумі 5 195,70грн. суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 344,73грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що розрахунок позивача, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, суд приходить до висновку про задоволення зазначених вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю"Кріосфера"(308000, Російська Федерація, АДРЕСА_1, код, Белгородське відділення №8952 ВАТ "Сбербанк Росії", ПН:НОМЕР_1, КПП 312301001, р/рах.,БІК 041403633,код ОКВЭД 65.12, Кор. рахунок ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод" (м. Харків, вул.Автогенна,10, , МФО351005, Банк посередник ОАО "Промсвязьбанк" м. Москва, РФ, БІК НОМЕР_2, К/С в ОПЕРУ Московського ГТУ Банка Росії ІНН НОМЕР_3, банк отримувача :Рах. АТ "Укрсиббанк", м.Харків, Отримувач:рах.4000 ) - основного боргу в сумі 70000,0 руб. РФ штрафу в сумі 35000,0 російських рублів, пені в сумі 5 195,70грн., 3%річних в сумі 344,73грн., витрати по сплаті судового збору 1378,0грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2