ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р.Справа № 922/1179/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Шевляковій К.М.

розглянувши справу

за позовом Фабрики "Варіант" Товариства з обмеженою відповідальністю , м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт Комплект Інвест", м. Мінськ
про стягнення 43624,30 доларів США
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фабрика "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Інвест" заборгованість за контрактом № 5 від 13.01.2016 року у сумі 43624,30 доларів США, в т.ч. основний борг - 42230,71 доларів США, пеня - 1393,59 доларів США. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним контрактом. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 13.04.2016 року було порушено провадження по справі та її розгляд був призначений на 08.06.2016 року об 11:00 год. Цією ж ухвалою провадження у справі, на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України було зупинено.

Ухвалою суду від 08.06.2016 року провадження у справі було поновлено.

26.05.2016 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, посилається на те, що не отримував претензію від позивача та на те, що борг виник не з вини відповідача. Наданий відзив досліджений судом та долучений до матеріалів справи.

08.06.2016 року до суду від позивача надійшла заява, в якій він просить суд долучити до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 07.06.2016 року, розрахунок позовних вимог та копію гарантійного листа відповідача. Надана заява та додані до неї документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить постанова Економічного суду м. Мінська від 22.04.2016 року та підтвердження про вручення документу відповідачу (ухвали господарського суду Харківської області від 13.04.2016 року).

У судовому засіданні 08.06.2016 року представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

13.01.2016 року між Фабрикою "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Монолит Комплект Інвест" (відповідач, покупець) був укладений контракт № 5 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався продати (передати у власність), а відповідач прийняти та оплатити на умовах СРТ - м. Мінськ, згідно Міжнародних правил "Інкотермс-2000" товар виробництва фабрики "Варіант" ТОВ, Україна, комплектація, повне найменування, асортимент та кількість якого узгоджені у специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору.

За умовами п. 2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ - м. Мінськ. Строк поставки товару погоджений сторонами у п. 2.4 договору, а саме - до 20.01.2016 року.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що відповідач здійснює оплату за товар в сумі 42230,71 доларів США на протязі 75 календарних днів після поставки товару.

13.01.2016 року сторонами підписану специфікацію до договору на суму 42230,71 доларів США (а.с. 15).

Позивачем, на виконання умов договору, був поставлений відповідачу товар, що підтверджується Міжнародною ТТН CMR серії А №00335 від 15.01.2016 року.

Втім, відповідач в установлений договором строк не здійснив оплату отриманого товару, у зв'язку з чим на момент розгляду справи в суді у нього утворилась заборгованість у сумі 42230,71 доларів США.

Факт наявності боргу також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків, підписаним між сторонами 07.06.2016 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Нормами чинного законодавства України та нормами міжнародного права передбачено, що господарські суди вправі вирішувати спори за участю сторони нерезидента України у випадках, коли міжнародним договором передбачено можливість укладення пророгаційної угоди між суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України та іноземним суб'єктом господарської діяльності (угода про договірну підсудність). Такі норми містить Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності (далі по тексту - Угода), укладена державами-учасницями СНД у м. Києві 20.03.1992 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року N 2889-ХІІ). Згідно з п. 2 ст. 4 Угоди, Компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи у випадках, якщо про це письмова згода Сторін про передачу спору цьому суду.

Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ст. 9 Конституції України).

Частиною 9 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 року № 959-ХІІ встановлено, що права та обов'язки сторін зовнішньоекономічних договорів (контрактів) визначаються правом країни, що вибрана сторонами при укладенні договору (контракту) або у результаті подальшого узгодження.

У п. 8.1 Контракту № 5 від 13.01.2016 року сторони погодили, що усі спори за контрактом регулюються сторонами шляхом ведення переговорів, а при не досягненні згоди по ним, підлягають вирішенню у господарському суді Харківської області.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин суд застосовує матеріальне право України.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд не приймає твердження відповідача щодо не направлення позивачем претензії з вимогою погасити існуючий борг, оскільки положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист (рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 року).

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 42230,71 долара США, враховуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 7.5 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату товару, позивач має право застосувати до відповідача штрафну санкцію у вигляді пені в розмірі 0,3% від неоплаченої суми за кожен день прострочки до моменту повного погашення заборгованості.

На підставі зазначеного позивач нарахував відповідачу пеню за неналежне виконання грошового зобов'язання за період з 31.03.2016 року по 10.04.2016 року у сумі 1393,59 доларів США.

Судом перевірено розрахунок пені, який є вірним та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання по оплаті товару у визначений договором строк та враховуючи встановлену у договорі відповідальність за невиконання договірних зобов'язань у вигляді пені, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення суму пені в розмірі 1393,59 доларів США, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 525, 526, 530, 712 ЦК України; ст. ст. 173, 174, 179 ГК України; ст. ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліт Комплект Інвест" (Республіка Білорусь, 220013, м. Мінськ, вул. Якуба Коласа, 38/16-29; р/р 014 у ВАТ "Банк Москва-Мінськ", ОКПО 37597553) на користь Фабрики "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 325, , п/р 9 в ПАТ "Банк Грант" м. Харків, МФО 351607) - 42230,71 доларів США заборгованості, 1393,59 доларів США пені та 16771,26 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2