ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа № 921/1056/15-г/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого - судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2, б/н від 01.04.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1888/16 від 14.04.2016 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року

у справі № 921/1056/15-г/14 (суддя Руденко О.В.),

порушеній за позовом

Позивача: Фірми «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.», Чеська Республіка,

До відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (Приватного підприємця) ОСОБА_2, м. Тернопіль, Тернопільської області,

Про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави в сумі 3858,00 Євро, що еквівалентно 94227,79 грн. станом на час подання позову до суду.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: адвокат ОСОБА_4 - п/к згідно договору про надання правової допомоги в господарських справах від 28.04.2016 р.;

від позивача: адвокат Замлинський С.С. - п/к за довіреністю № 1 від 09.09.2015 р.;

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам роз'яснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Представників сторін повідомлено, що судове засідання проводиться в режимі відеоконференції та додатково здійснюється технічна фіксація судового процесу технічними засобами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2016 року, справу № 921/1056/15-г/14 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.04.2016 року апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 15.04.2016 р. прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 01.04.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/1888/16 від 14.04.2016 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 18.05.2016 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. клопотання представника Фірми "BIOMAC Ing. Cerny s.r.o." Замлинського С.С. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено та ухвалено провести судове засідання 18.05.2016 р. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника апелянта, згідно поданого ним клопотання про відкладення справи (том ІІ, а.с. 35), розгляд справи було відкладено на 01.06.2016 р., про що сторони були належним чином повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (том ІІ, а.с. 42/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 01.06.2016 р. представник апелянта/відповідача прибув, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи наведені у апеляційній скарзі підтримав, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2015 р. по справі № 921/1056/15-г/14 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу яку було подано через канцелярію суду за вх. № ЛАГС 01-04/3253/16 від 29.04.2016 р., доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши думку учасників судового процесу, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 921/1056/15-г/14 та прийшла до висновку, розглядати справу по суті, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2015 р. у справі № 921/1056/15-г/14 слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2015 року у справі № 921/1056/15-г/14 (суддя Руденко О.В.) позов задоволено, вирішено стягнути з Фізичної особа-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 46000, ід.н.НОМЕР_1) на користь Фірми «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» (Plinkout, 39, Dlouha Loucka, okr.Olomouc, Czech Republic,78386, ід.н.25859145 (пошт. адреса: вул. Борканюка, 1, с. Минай, Ужгородський р-н, Закарпатська обл., 89427) 3858,00 Євро, що еквівалентно 94227,79 грн., набутих без достатньої правової підстави, 2000,00 грн. - витрат за послуги адвоката та 1414,00 грн. в повернення сплаченого судового збору (пункт перший та другий резолютивної частини рішення) (том І, а. с. 230, 231-235).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду апелянт/відповідач (Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа (Приватний підприємець) ОСОБА_2) звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2015 р. по справі № 921/1056/15-г/14 (том ІІ, а. с. 7-10).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, так як суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини справи в частині, що стосується розміру стягнення коштів, набутих без достатніх правових підстав, що призвело до прийняття незаконного рішення.

З апеляційної скарги апелянта вбачається, що факт помилково перерахованих коштів в січні 2013 р. в сумі 3858,00 Євро ним не заперечується, так, як між сторонами у справі існували попередні договірні відносини, однак, спірні кошти в сумі 3858,00 Євро в січні 2013 року в національній валюті України становили 41743,00 грн., що приблизно два з половиною рази менше, ніж сума стягнення, яку місцевим судом присуджено до стягнення.

Апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, не було враховано вимоги Податкового кодексу України, щодо перерахування валютних доходів суб'єкта експортно-імпортних операцій в національну валюту України та оподаткування.

Також апелянт покликається на те, що висновки суду, щодо повідомлення відповідача листом філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Тернополі від 15.10.2015 р. № 066-00/2414, щодо повернення помилково перерахованих коштів не відповідають дійсності, так як таке повідомлення апелянт не отримував ні письмово ні усно.

Крім того, скаржник стверджує, що позивач знав про помилкове перерахування коштів в сумі 3858,00 Євро, ще у січні 2013 року, однак звернувся до суду про їх повернення у жовтні 2015 року, коли курс Євро на міжбанку України був в кілька разів вищим, що, на думку апелянта, має характер умисної дії позивача на незаконне збагачення за рахунок іншого суб'єкта господарювання, використовуючи різницю курсів валют.

Враховуючи вищенаведене апелянт вважає, що місцевий господарський суд не дослідив ту обставину, що позивач своєчасно не звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення помилково перерахованих коштів.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/позивач: Фірма «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 25859145, місцезнаходження юридичної особи: Plinkout, 39, Dlouha Loucka, okr.Olomouc, Czech Republic,78386, що підтверджується випискою із торгового реєстру (том І, а. с. 17).

Апелянт/відповідач: ОСОБА_2 є Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою (Приватним підприємцем), місце проживання: п. і. 46008, АДРЕСА_1, реєстраційний номер фізичної особи-підприємця в ЄДР: 7, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (том І, а. с. 29-31).

Як вбачається з матеріалів даної справи, Фірма «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» (вх. № 1101 від 16.10.2015 р.) звернулась до СПД-ФО ОСОБА_2 з позовними вимогами про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 3858,00 Євро, що в гривневому еквіваленті, на час звернення з позовом до суду, становить 94227,79 грн. (том І, а. с. 7-8).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ним помилково було перераховано відповідачу грошові кошти в сумі 3858 Євро, які останнім, всупереч норм чинного законодавства, не були повернуті, у зв'язку з чим, позивач був змушений звернутись до господарського суду за місцем знаходження відповідача про стягнення зазначених коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Також позивачем, до початку розгляду справи по суті, було подано клопотання № 3 про збільшення позовних вимог вх. № 22672 від 27.10.2015 р., в якій позивач просив суд викласти пункт 2 позовних вимог в наступній редакції: «Стягнути за рахунок будь-якого майна належного Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) на користь Фірми «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» (Чеська Республіка) судові витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 6000,00 грн. та судовий збір» (том І, а. с. 62, 73).

Місцевий господарський суд розглянувши зазначене клопотання про збільшення розміру позовних вимог в частині оплати послуг адвоката у розмірі 6000,00 грн., прийняв його до спільного розгляду із основним позовом та так як судові витрати не відносяться до предмета спору, не включаються в ціну позову та регулюються іншим розділом ГПК України, прийшов до висновку про те, що розподіл господарських витрат з урахуванням зазначеного клопотання буде вирішуватися судом відповідно до вимог ст. 84 ГПК України при прийнятті рішення.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Як встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви до місцевого господарського суду, заявлено позовні вимоги: « 1) Стягнути за рахунок будь-якого майна належного Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) на користь Фірми «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» (Чеська Республіка) кошти, які були набуті ОСОБА_2 без належної правової підстави у розмірі 3858,00 євро, що в гривневому еквіваленті становить 94227,79 грн., розрахованого відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову; 2) Стягнути за рахунок будь-якого майна належного Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) на користь Фірми «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» (Чеська Республіка) судові витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката у розмірі 4500,00 грн. та судовий збір».

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Згідно ч. 3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Відтак, колегія судів вважає, що місцевий господарський суд правомірно оцінив подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 22672 від 27.10.2015 р.), як заяву про збільшення розміру судових витрат, які не відносяться до предмета спору, не включаються в ціну позову та регулюються іншим розділом ГПК України, та, що стягнення судових витрат і в цій частині вирішується судом відповідно до вимог ст. 84 ГПК України при прийнятті рішення.

Крім того, позивачем в процесі розгляду справи в місцевому господарському суді подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Тернополі (том І, а. с. 66, 69). Місцевий господарський суд правомірно відмовив заявникові у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки відсутні передбачені ст. 27 ГПК України підстави.

Слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, позивачем також в процесі розгляду справи в місцевому господарському суді було подано заяву № 8 від 26.11.2015 р. (вх. № 25028 від 27.11.2015 р.) (вх. № 25536 від 08.12.2015 р.) про зміну предмета позову у господарській справі № 921/1056/15-г/14 (том І, а. с. 111, 117), однак така заява є дублюючою поданим вище клопотанням № 3 про збільшення позовних вимог в частині стягнення судових витрат, тому місцевий суд правомірно відхилив зазначені клопотання.

Щодо суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), з якою кореспондуються норми ст. 20 Господарського кодексу України (надалі ГК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі і шляхом звернення із відповідним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим судом, 02.11.2012 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Продавець - за договором) та фірмою «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» (Покупець - за договором) було укладено контракт №UA-02/11 /Contract, № UA - 02/11 from 02.11.2012/ (далі за текстом - Договір)(том І, а. с. 22-25).

Зазначений вище Контракт укладено між сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними особами обох сторін за договором, їх підписи посвідчено печатками сторін, що не суперечить приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином, оскільки іншого сторонами не доведено.

Згідно п.1.1. зазначеного Контракту, Продавець (Фізична особа-підприємець ОСОБА_6.) зобов'язується продати, а Покупець прийняти та оплатити лісоматеріали хвойних та листяних порід - дрова для розпалювання, дрова паливні, дрова для камінів, дрова технологічні (Товар), у строки та на умовах, обумовлених даним Контрактом.

На виконання умов вказаного Контракту (договору), Продавець (Фізична особа-підприємець ОСОБА_6.) виконав зобов'язання за вказаним вище Контрактом та відправив позивачу Товар, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) № CZх1065164 (том І, а.с. 51) та № 00080 (том І, а.с. 52), який був отриманий Покупцем без застережень, що підтверджується відомостями викладеними отримувачем вантажу у графі 6 CMR № CZх1065164 та графі 28 CMR № 00080.

Для оплати вартості поставленого товару, СПД-ФО ОСОБА_6 направив позивачу рахунки-фактури № 2 від 11.01.2013 р. на суму 2016,00 Євро та № 3 від 16.01.2013р. на суму 2016,00 Євро, що разом складає 4032,00 Євро (том І, а. с. 20, 21).

Однак, позивач при наборі платіжного доручення на оплату зазначених рахунків-фактур, помилково, вказав реквізити іншого контрагента - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 /відповідача по даній справі/ та здійснив оплату в сумі 3858,00 Євро на його ім'я.

Відповідно до вищенаведеного, позивачем на адресу відповідача, 08.10.2015 р. було направлено ЗАЯВУ-ВИМОГУ б/н від 02.10.2015 р. з вимогою повернути Фірмі «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» кошти в сумі 3858,00 Євро протягом п'яти робочих днів з дати отримання даної заяви-вимоги (том І, а.с. 46), що підтверджується фіскальним касовим чеком від 08.10.2015 р. «Укрпошта» № 6905 (том І, а. с. 47).

Однак відповідач дану заяву-вимогу залишив без реагування.

Крім того, 08.10.2015 р. Фірмою «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» на адресу філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Тернополі було направлено повідомлення від 02.10.2015 р. (том І, а.с. 48), відповідно до якого заявник просить направити неналежному одержувачу коштів ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) повідомлення про повернення помилково отриманих коштів протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення на відповідний рахунок позивача, що підтверджується фіскальним касовим чеком від 08.10.2015 р. № 6906 (том І, а. с. 49).

Відповідно до поданого позивачем повідомлення, Філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Тернополі надано лист-відповідь № 066-00/2414 від 15.10.2015 р. (том І, а.с. 50), з якого вбачається, що банківська установа письмово повідомила ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) про повернення Фірмі «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» помилково одержаних коштів (том І, а. с. 50).

Однак, станом на час подання позовної заяви до місцевого господарського суду, така вимога позивача відповідачем виконана не була, а безпідставно отримані підприємцем кошти у сумі 3858,00 Євро Фірмі не повернуті.

Відповідно до вищенаведеного, дані обставини стали підставою для звернення Фірми «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» із відповідним позовом до Господарського суду Тернопільської області.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, оцінивши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Із наведеної норми права слідує, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як слідує із матеріалів справи, 28.07.2011 р. між позивачем - фірмою «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.», як Покупцем та Приватним підприємцем ОСОБА_2, як Продавцем теж було укладено контракт № 1/2011, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує паливні тирсобрикети за ціною та в кількості, яка зазначена в інвойсах на кожну партію поставки (том І, а. с. 137-138).

Згідно розділу 3 Контракту № 1/2011, контрагентами погоджено, що початок поставки здійснюється з дати підписання даної угоди, а закінчується - 28 липня 2012 року.

При цьому, оплата товару здійснюється шляхом банківського переказу валюти на рахунок Продавця на умовах 100% передоплати чи акредитива, згідно виставленого інвойса на партію готового товару, який був прийнятий до відправлення представником зі сторони Покупця.

Відповідно до розділу 8 цього Контракту, останній вступає в силу з дати його підписання і діє до закінчення взаєморозрахунків за умови виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

Таким чином, укладений між сторонами Контракт за своєю правовою природою являється договором поставки та в силу ст. 11 ЦК України слугував підставою для виникнення у сторін взаємних зобов'язань щодо його виконання.

Разом з тим, як вказує позивач та свідчать матеріали справи (міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, SWIFT повідомлення), Фірмою «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» вартість поставленої ФОП ОСОБА_2 продукції оплачена повністю відповідно до умов укладеного Контракту № 1/2011, тобто станом на дату перерахування позивачем спірної суми коштів, договірні зобов'язання сторін за вищевказаним контрактом № 1/2011 були виконані у повному обсязі (том І, а. с. 192-225).

Виконання позивачем зобов'язань щодо оплати за поставлений СПД-ФО ОСОБА_2 товар, на підставі Контракту № 1/2011 та відсутність у позивача перед СПД-ФО ОСОБА_2 будь-якої заборгованості за вищевказаним контрактом на час розгляду справи у місцевому господарському суді та постановлення судового рішення - не заперечувалося представником відповідача/апелянта у судовому засіданні.

При цьому, будь-яких інших договірних зобов'язань, як усних так і письмових між контрагентами не існувало.

Крім того, про відсутність непогашеної заборгованості по даному правочину зазначає і філія ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Тернополі, яка обслуговувала розрахунки між контрагентами по контракту № 1/2011 (том І, а. с. 136).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з апеляційної скарги апелянта вбачається, що факт помилково перерахованих коштів в січні 2013 р. в сумі 3858,00 Євро апелянтом не заперечується, так, як між сторонами у справі існували попередні договірні відносини, однак, як стверджує апелянт, спірна сума коштів 3858,00 Євро в січні 2013 року в національній валюті України становила 41743,00 грн., станом на дату заявлення позову до господарського суду (16.10.2015 р.) 3858,00 Євро в національній валюті України складає 94227,79 грн., що приблизно два з половиною рази менше, ніж сума заявлена до стягнення позивачем та присуджена місцевим судом.

У відповідності до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений сторонами у розділі 3 угоди кінцевий строк здійснення поставок та відсутність невиконаних зобов'язань по Контракту № 1/2011 від 28.07.2011 р., місцевим судом вірно було встановлено, що зазначений вище Контракт припинив свою дію 28.07.2012 р.

З вищенаведеного також вбачається, що будь-яких правових підстав для перерахування на ім'я СПД-ФО ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 3858,00 Євро, як передоплату по Контракту № 1/2011 від 28.07.2011р. станом на 30.01.2013 року - не існувало.

Разом з тим, про помилкове зазначення позивачем реквізитів СПД-ФО ОСОБА_2 при перерахуванні спірної суми коштів, підтверджують також долучені до матеріалів справи банківські виписки, з визначенням «Призначення платежу», в яких вказано «Фактура №2, № 3 від 16.1.2013», а не «передоплата», а відповідно до зазначених рахунків-фактур поставка здійснюється «Відправником» - ФОП ОСОБА_6 згідно контракту № UA-02/11 від 02.11.2012 р. (том І, а. с. 139, 141).

Водночас, з метою належного виконання своїх договірних зобов'язань за Контрактом № UA-02/11 від 02.11.2012р., позивачем 22.02.2013 р. здійснено оплату вартості товару на користь ФОП ОСОБА_6 відповідно до рахунків-фактур № 2 та № 3, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками іноземного банку.

Наведене в сукупності дає підстави стверджувати, що при перерахуванні спірної суми грошових коштів мала місце технічна помилка, допущена позивачем, а відтак безпідставно отримане відповідачем майно повинне бути останнім повернуте відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України.

Слід зазначити, що пунктом 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції 29.03.2004 р. за №377/8976) зазначено: «Кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку».

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України (Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави), особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави зобов'язана повернути це майно.

Припущення апелянта/відповідача щодо необґрунтованості визначення розміру стягнення коштів є такими, що суперечать пункту 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» та п. 4. ч. 1 ст. 55 ГПК України, ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день подання позову.

При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій проводилися чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами.

У разі подання позову про стягнення суми боргу в національній валюті України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається національній валюті України за офіційним курсом, визначеним НБУ на день подання позову.

З огляду на наведене, позовні вимоги Фірми "BIOMAC Ing. Cerny s.r.o." про стягнення з СПД-ФО ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 3858,00 Євро, що еквівалентно 94227,79 грн. підлягають до задоволення у повному обсязі як обґрунтовані, підтвердженні наявними у матеріалах справи доказами та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачем.

Крім того, як уже було вище зазначено у цій постанові, позивачем до початку розгляду справи по суті було подано клопотання про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та судових витрат, яке місцевим господарським судом ухвалою суду від 04.11.2015 р. прийнято до розгляду, та в тій частині задоволено лише на суму 2000,00 грн., з чим погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому разі, якщо вони сплачені адвокату стороною, якій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Для забезпечення права на захист та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокату

Стаття 44 ГПК України передбачає відшкодування зазначених витрат лише адвокату.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК, покладення на сторону у справі судових витрат можливе тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Водночас, відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові та за наявності документального їх підтвердження. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013 та постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2015 р. між Фірмою «BIOMAC Ing. Cerny s.r.o.» та адвокатом Замлинським Станіславом Сергійовичем було укладено Договір № 28 про надання правової допомоги (том І, а. с. 54-55) та складено акт надання послуг адвоката № 2, відповідно до якого було сплачено кошти в сумі 6000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 29.10.2015 р. (том І, а. с. 77).

Зазначена договір укладений в письмовій формі, підписана уповноваженими представниками двох сторін за договором, їх підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає вимогам статей 207, 208 ЦК України.

Також колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду справи в суді даний договір, є дійсним, чинним, не скасованим, таких доказів сторонами не подано.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону України «Про адвокатуру», яка зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Стаття 4 Закону України «Про адвокатуру», зазначає, що адвокат має право займатись адвокатською діяльністю індивідуально, відкрити своє адвокатське бюро, об'єднуватися з іншими адвокатами в колегії, адвокатські фірми, контори та інші адвокатські об'єднання, які діють відповідно до цього Закону та статутів адвокатських об'єднань. Адвокатські об'єднання діють на засадах добровільності, самоврядування, колегіальності та гласності. Реєстрація адвокатських об'єднань провадиться у Міністерстві юстиції України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Адвокатські об'єднання письмово повідомляють місцеві органи влади про свою реєстрацію, а адвокати - про одержання свідоцтва на право займатися адвокатською діяльністю.

До матеріалів справи додано Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 455 від 17.08.2010 р. (том І, а. с. 57), яке видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру».

Однак, в даному випадку слід врахувати ту обставину, що розмір відшкодування сплачених коштів, пов'язаних з наданням адвокатських послуг не повинен бути неспіврозмірним із ціною позову, тобто явно завищеним.

Таким чином, враховуючи надані, відповідно до акту виконаних робіт № 2 адвокатом Замлинським С.С. послуги, а саме складення та подання позовної заяви та надання консультацій, місцевим судом правомірно було обмежено заявлену позивачем до стягнення суму та відшкодувати останньому за рахунок відповідача лише 2000,00 грн., що не суперечить приписам ст. 49 ГПК України.

Відповідно до вищенаведеного, місцевим судом вірно встановлено, що часткове задоволення вимог про розподіл судових витрат, не є підставою для часткового задоволення позову, оскільки судові витрати регулюються окремим розділом ГПК України і не відносяться до предмету спору та ціни позову (аналогічна правова позиція з даного приводу викладена Вищим господарським судом України у постанові від 19.11.2013 року у справі № 910/10172/13).

Щодо тверджень апелянта/відповідача, що повідомлення банку щодо повернення помилково перерахованих коштів апелянт/відповідач не отримував, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначене твердження спростовуються матеріалами справи, про що зазначено вище у цій постанові.

Колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місцевим господарським судом, на адресу відповідача (46008, АДРЕСА_1) скеровувались ухвали місцевого господарського суду, однак, вся поштова кореспонденція була повернута з відміткою поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідками «Укрпошти» (том І, а. с. 6, 89, 108, 153, 169, 238).

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2015 року у справі № 921/1056/15-г/14 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача у даній справі.

Керуючись ст.ст. 4-3, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 98, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2015 року у справі № 921/1056/15-г/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

01.06.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 07.06.2016 р.