ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 923/1715/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ярош А.І., Ліпчанська Н.В.

Секретар судового засідання: Кіртока Л.В..

За участю повноважних представників сторін:

від позивача - Голошивець К.В., за довіреністю № 01-4/59 від 30.12.2015р.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Херсонської області від 17.11.2015р.

по справі № 923/1715/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 18 286,12 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 р. Публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію 7903,66 грн., 5195,74 грн. збитків від інфляції; 316,70 3% річних; 4870,02 пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача умов оплати за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 17 листопада 2015 р. по справі № 923/1715/15 (суддя Гридасов Ю.В..) позов задоволено повністю; стягнуто з ФОП ОСОБА_2 заборгованість за спожиту теплову енергію 7903,66 грн., 5195,74 грн. збитки від інфляції; 316,70 3% річних; 4870,02 пеню, 1218 грн. витрати по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення суд першої інстанції з посилкою на ст.ст. 193, 230, 231,275 ГК України та ст.ст. 525,526,530,625 ЦК України дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки факт наявності у відповідача боргу перед позивачем підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що в порядку позасудового врегулювання спору сплатила на користь позивача суми, які не увійшли в рахунок. Крім того, суд невірно взяв за основу розрахунок позивача стосовно 3%, пені і інфляційних, не враховуючи сплачені нею суми.

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона просить залишити рішення без змін в частині нарахування 3%, пені та інфляційних, а в частині стягнення основної суми заборгованості зменшити на 7000 грн, залишивши до сплати 903,0 грн., апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Відповідач у судове засідання, призначене на 07 червня 2016 року, не з'явився, не скористався наданим їм ст. 22 ГПК України правом та повноважних представників не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутністю відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судовою колегією встановлено, що 01 березня 2013 р. між сторонами ПАТ "Херсонська ТЕЦ" та ОСОБА_2 укладено Договір № 53 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (надалі за текстом рішення - Договір).

Відповідно до умов пункту 1 Договору Виконавець зобов'язується надати Споживачеві послуги з централізованого опалення, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно зазначеного Договору суб'єктом користування послугами Виконавця є приміщення, розташоване за адресою м. Херсон, вул.40 років Жовтня, 161.

Пунктом 8 Договору передбачено, що оплата за отримані послуги здійснюється в строк не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до пункту 15 Договору Споживач зобов'язаний оплачувати послуги в строки встановлені Договором.

Частиною шостою статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

ПАТ "Херсонська ТЕЦ" направляло відповідачу лист повідомлення щодо зміни тарифів (лист від 21.01.2014р. №06-1/150, лист від 13.03.2015р. № 06-1/616). (а.с. 54-55)

Вартість послуг з теплопостачання, що застосовувалась ПАТ "Херсонська ТЕЦ" у листопаді 2014 року затверджена постановою № 595 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України від 23.05.2014р., протягом грудня 2014 - лютого 2015 року постановою № 618 від 28.11.2014, протягом березня 2015 року постановою № 282 від 27,02.2015 року.

ПАТ "Херсонська ТЕЦ" належним чином виконує свої зобов'язання щодо надання послуг з централізованого опалення, що підтверджується довідками про наявність опалення в будинку, в якому знаходиться приміщення Споживача, в листопаді, грудні 2014 року, січні, лютому, березні 2015 року.

Рахунки за надані послуги з централізованого опалення на оплату направлялись відповідачу, що підтверджується копіями цих рахунків та реєстром вручення рахунків за відповідний період. (а.с. 36-40)

Відповідач, в порушення положень Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, свої обов'язки виконує неналежним чином, несвоєчасно та не в повному обсязі оплачує послуги з централізованого опалення, у зв'язку з чим утворилась заборгованість яка, відповідно до Довідки щодо руху заборгованості за період з 01.11.2014р. по 28.09.2015р., станом на 28.09.2015р. склала 7903,66 грн. (а.с.22)

Відповідачу направлялась вимога про сплату заборгованості від 02.06.2015р. № 06-1/1164. Крім того, із супровідним листом від 07.07.2015р. № 06-1/1409 направлено Акт звірки взаєморозрахунків від 06.07.2015р.. Відповіді на зазначені листи від відповідача до цього часу не надходили, другий примірник Акту звірки розрахунків не повернуто.

Пунктом 12 Договору встановлено, що за несвоєчасне внесення плати зі Споживача стягується пеня у розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача, розмір сум з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних становить 5195,74грн. та 316,70грн., відповідно.

Судова колегія частково погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення зазначених сум виходячи з такого.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Дійсно судовою колегією встановлено невиконання відповідачем умов договору у частині щомісячної сплати грошових коштів за спожиту теплову енергію. Але із розрахункових документів відповідача, з якими погодився позивач, впливає, що загальний розмір заборгованості на час розгляду справи складає суму 903,66 грн. Судова колегія приймає докази сплати боргу, оскільки відповідачка обґрунтувала неможливість їх подання до суду першої інстанції поважними причинами продажом квартири та неможливістю отримання судових повісток з моменту порушення провадження у справі.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Відповідно до положень п. 12 договору у разі порушення Споживачем строків оплати, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши рахунок, наданий позивачем в частині стягнення пені, судова колегія вважає його арифметично вірним.

Між тим судова колегія звертає увагу на наявність виключних обставин, що дають право суду для зменшення нарахованої пені.

Як роз'яснено в п.3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Так, позивачем зазначено, що основна сума заборгованості за спожиту теплову енергію відповідачем більшою частиною сплачена. Розмір стягнення штрафних санкцій значно перевищує суму основної заборгованості.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, пені, штрафу, яка підлягає стягненню і сторони, що порушила зобов'язання. Колегія суддів зауважує, що зменшення розміру пені є правом суду. При цьому, розмір такого зменшення ґрунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів.

Відтак, врахувавши причини неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, виходячи з інтересів сторін спірних правовідносин, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони, тощо, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення з відповідача пені до 100,0 грн. Суд апеляційної інстанцій вважає, що таке зменшення, з огляду на нарахування, крім пені, також й інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також зважаючи на те, що відповідач більшою частиною розрахувався за поставлену теплову енергію і в матеріалах справи, відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача суттєвих збитків, у зв'язку з порушенням відповідачем строків грошового зобов'язання, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін,

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснено у пункті 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши рахунок, наданий позивачем, судова колегія находить його вірним та приймає як підставу для нарахування за несвоєчасне виконання умов договору 316,7 грн. -3% річних, 5195,74 грн. інфляційних втрат.

Доводи апелянта про відсутність заборгованості за інфляційні, пеню та 3% річних спростовуються наданими позивачем документами. Судова колегія не приймає розрахунок річних, пені та інфляційних, наданих відповідачкою, оскільки зазначені розрахунки суперечать порядку їх нарахування, тому що відповідачем сума щомісячної заборгованості не визначалась з урахуванням попередньої заборгованості наростаючим підсумком , з суми боргу, що існувала на останній день місяця, яка не була сплаченою. Із розрахунків позивача вбачається, що ними інфляційне збільшення проведено наростаючим підсумком, у якому враховані періодичні суми сплат, проведених ОСОБА_2 За таких обставин доводи апеляційної скарги у цієї частині не підлягають задоволенню.

Оскільки рішення суду прийняте при неповному з'ясуванні обставин справи, воно підлягає зміні.

Апеляційна скарга у зв'язку з таким підлягає частковому задоволенню. Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати в тому числі і за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача на підставі ч. 2 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 п. 4, 104 п. 1 ч. 1, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 17 листопада 2015р. по справі № 923/1715/15 змінити, виклавши резолютивну частину у наступній редакції.

"Позов задовольнити частково. Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" суму заборгованості за спожиту теплову енергію 903,66 грн. (дев'ятсот три гривні 66 коп.); 5195,74 грн. (п'ять тисяч сто дев'яносто п'ять гривень 74 коп.) збитків від інфляції; 316,70 грн. (триста шістнадцять гривень 70 коп.) - 3% річних; 100,0 грн. (сто гривень) пені; 1218,0 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень) - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовити.

Господарському суду Херсонської області доручити видати наказ із зазначенням усіх необхідних реквізитів сторін ".

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 09.06.2016р

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош