ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 923/552/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015
у справі № 923/552/15 Господарського суду Херсонської області
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна по Херсонській області
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Славутич"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1. Міністерство освіти і науки України, 2. Херсонська державна морська академія
простягнення 585 309,00 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

- - позивачане з'явився
- - відповідачаШтульман З.В., Канібор С.І.
- - третьої особи-1не з'явився
- - третьої особи-2Слєпченко О.О.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич", в якій просило стягнути з відповідача на свою користь 585 309, 00 грн. збитків, завданих знищенням орендованого державного майна.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 09.04.2015 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Міністерство освіти і науки України, Херсонська державна морська академія.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 26.05.2015 (суддя Нікітенко С.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 (у складі головуючого судді: Лашина В.В., суддів: Воронюка О.Л., Мирошниченка М.А.) у даній справі позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету судові витрати.

Не погоджуючись з рішеннями судів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції про відмову у позові - залишити в силі.

08.06.2016 до початку судового засідання Товариством з обмеженою відповідальністю "Славутич" подані додаткові пояснення по суті касаційної скарги, які залучені до матеріалів справи і враховані судом.

У відзиві на касаційну скаргу Херсонська державна морська академія заперечує проти доводів касатора і просить суд залишити його скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області та Міністерство освіти і науки України не скористались правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), не надіслали свої відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується та не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.03.2003 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Славутич", як орендарем, укладено договір № 148-23-065 оренди державного майна цілісного майнового комплексу структурного підрозділу спортивно-оздоровчий табір "Славутич".

За умовами цього договору, орендар прийняв в строкове платне користування на правах оренди державне майно - цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Херсонського судномеханічного технікуму ім. адмірала Ф.Ф. Ушакова спортивно-оздоровчий табір "Славутич", розташований за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Курортна, 8.

Передача об'єкта в оренду здійснювалась на підставі акту оцінки, затвердженого начальником Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області від 04.03.2003 та переліку основних засобів і необоротних активів станом на 31.01.2003, затвердженого Міністерством освіти і науки України та підписаного директором і головним бухгалтером ТОВ "Славутич".

Шляхом обміну листами сторони дійшли згоди про припинення дії договору оренди. Факт припинення дії договору встановлений постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.08.2008 у справі № 4/225-ПД-08.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 12.10.2010 у справі № 13/117-ПН-09, яке набрало законної сили, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич" передати Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Херсонській області за актом приймання-передавання орендоване майно - ЦМК СОТ "Славутич", що знаходиться за вказаною вище адресою.

За результатами виконавчих дій по примусовому виконанню наказу № 13/117-ПН-09 державним виконавцем було складено акт від 07.02.2014, в якому зафіксовано 19 одиниць наявного нерухомого майна ЦМК СОТ "Славутич" та передано його стягувачу. Між тим, інших основних засобів, в тому числі і необоротних активів, що є державною власністю, відповідно до переліку основних засобів і необоротних активів станом на 31.01.2003, затвердженого Міністерством освіти і науки України, з оренди ТОВ "Славутич" не повернуто.

В своєму позові про стягнення збитків позивач послався на те, що інтересам держави завдані збитки внаслідок часткового неповернення відповідачем орендованого ним державного майна по закінченню орендних правовідносин.

Матеріально-правовою підставою свого позову позивач визначив статті 18, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 386, 526, 611, 623, 629, 785 Цивільного кодексу України, статті 193, 224, 225, 287 Господарського кодексу України.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позову, суди попередніх інстанцій погодились з доводами позивача щодо протиправної поведінки відповідача та необхідності стягнення з останнього збитків, завданих неналежним виконанням договірних зобов'язань.

В основу прийнятих судових рішень по справі покладено висновок про вартість об'єкту державної власності - індивідуально визначеного майна, яке входить до складу ЦМК СОТ "Славутич", який виконаний на замовлення позивача (т.1, а. с. 30). Цей документ не є висновком судового експерта та не визнається відповідачем.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

В пункті 2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

В статті 32 ГПК України, якою визначено поняття і види доказів, зазначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки встановлення дійсного розміру завданих позивачу збитків входить до предмета доказування та потребує спеціальних знань, з урахуванням правил оцінки належності та допустимості доказів, господарський суд має вирішити питання про призначення відповідної судової експертизи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій не вчиняли відповідних процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини 1 статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

Відповідно до пункту 3 статті1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно вирішити питання про призначення судової експертизи, врахувати все вищевикладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін. В залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 та рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2015 у справі № 923/552/15 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

Т. Б. Данилова