ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Справа № 915/332/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства

«Микитівський гранітний карєр»

юр. адреса: 56530, Миколаївська область, Вознесенський район,

смт Олександрівка, вул. Микитівська, 1

Поштова адреса: 56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, а/с 48

відповідач: Дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор»

Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

54029, м. Миколаїв, вул. Г.Петрової, 2-а

Про: стягнення заборгованості в сумі 902922,76 грн.

Суддя О.Г. Смородінова

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю.

Суть ухвали :

Позивач 28.03.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 902922,76 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов договору № 184 від 24.07.2013 року; видаткових накладних за період з 07.08.2013 року по 26.12.2015 року на загальну суму 3699889,77 грн.; платіжних доручень в кількості 16 шт. за період з 29.08.2013 року по 15.08.2014 року на загальну суму 2796967,76 грн.; листа № 12/309 від відповідача від 07.01.2015 року та акту № РН 020 від 07.01.2015 року; актів звіряння взаєморозрахунків; претензії № 604/2 від 23.07.2015 року, претензії № 876/2 від 01.03.2015 року,; норм ст. ст. 526,530,509 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобовязань в частині проведення повної оплати за одержану продукцію.

Заявою за вих. № 364/2 від 26.04.2016 року, позивач керуючись ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 872155,98 грн.

Позивач стверджує (додаток до заяви № 364/2 та додаткові пояснення № 478/2 від 06.06.2016 року з додатком), що несплаченими залишаються видаткові накладні частково № 1406 від 14.07.2015 року та з № 1612 від 10.08.2015 року по № 39 від 18.03.2016 року на загальну суму 872155,98 грн.

На підставі змісту абз. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Отже, судом заяву про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду з подальшим її дослідженням.

Відповідач свої заперечення (за вх. № 8297/16 від 04.05.2016 року) ґрунтує на підставі норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст. ст. 909, 929 Цивільного кодексу України, та мотивує тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження замовлення відповідачем узгоджених партій поставок щебеневої продукції, заявок на перевезення щебеневої продукції із зазначенням пункту доставки, доказів узгодження ціни товару відповідно до п. 4.2 договору № 184 від 24.07.2013 року, належних доказів надання позивачем послуг з перевезення щебеневої продукції.

Надані позивачем видаткові накладні не підтверджують факту надання послуг з перевезення вантажу, оскільки не містять необхідної інформації щодо змісту господарської операції з перевезення вантажу, зокрема шляхом прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, відсутні докази уповноваження особи, що підписала видаткову накладну та прийняття послуг з перевезення. Крім того, місцем складання видаткових накладних є місце знаходження позивача (м. Вознесенськ), тобто фактично пункт відправлення, а тому під час складання видаткових накладних послуги перевезення ще не були надані.

Також, відповідач звернувся до суду з письмовим клопотанням за вх. №10127 від 02.06.2016 року, в якому просить призначити по справі № 915/332/16 економічну (судово-бухгалтерську) експертизу, мотивуючи необхідністю зясування питання щодо правильності визначення суми боргу та правильністю здійснення позивачем розрахунків.

Позивач як усно, так і письмово (заявою № 479/2 від 06.06.2016 року) заперечив на вказане клопотання.

Суд дослідивши відповідне звернення відповідача, дійшов висновку відмовити в його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Пунктом 2 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 4 „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що відповідно до статті 1 Закону України „Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 № 01-8/2651 „Про деякі питання призначення судових експертиз", зазначено, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Таким чином, враховуючи наведені норми, беручи до уваги предмет спору та наявність відповідних доказів в матеріалах справи, виходячи з аналізу питань, що запропоновані відповідачем на вирішення експерта суд дійшов висновку, що для встановлення даних, які входять до предмету доказування по даній справі у суда не має потреби у спеціальних знаннях, отже дане клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

09.06.2016 р. за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

24 липня 2013 року між сторонами був укладений договір № 184 згідно з предметом якого позивач, як постачальник, зобовязався постачати покупцеві щебеневу продукцію та інші матеріали (далі товар) узгодженими партіями, а відповідач, як покупець, зобовязався його оплатити та прийняти в кількості відповідно поданим заявкам, які погоджені з постачальником. Асортимент та кількість товару для постачання за цим договором визначається відповідно до заявок покупця.

За умовами пунктів 3.1, 3.2, 3.2.1, 3.4 та 3.5 цього договору відвантаження кожної партії товару проводиться протягом 3-х календарних днів після отримання постачальником заявки на партію товару (п.3.1 договору); постачання товару може здійснюватися автотранспортом покупця та за рахунок покупця (п.3.2 договору); постачання товару також може здійснюватись постачальником власним або найманим автотранспортом, за рахунок покупця (в такому випадку оплата за перевезення вантажів становить 0,85 грн. з ПДВ за 1 тоно/кілометр) (п. 3.2.1 договору); покупець зобовязаний надавати заявку на своєму фірмовому бланку за підписом посадової особи. В заявці покупцем вказується найменування (асортимент) та кількість товару, місце поставки, вид транспорту (п.3.4 договору); датою поставки товару вважається дата отримання цього товару покупцем, та одночасного надання постачальником покупцю документів вказаних в п. 5.2 цього договору (п. 3.5 договору).

Загальна вартість договору (в тому числі з урахуванням вартості автоперевезення або перевезення залізницею) складає: 10000000,00 грн. в т.ч. ПДВ. (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору покупець здійснює оплату товару відповідно виставленого рахунку з відтермінуванням платежів протягом 30-ти календарних днів після отримання товару та виконання п. 5.2 договору. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок фактура від постачальника. При затримці виконання п. 5.2 договору, відлік строку оплати за товар розпочинається з дати отримання відповідних документів.

Оплата товару, що постачається, здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів, в національній валюті України, на банківський рахунок постачальника (п.4.4 договору).

За умовами п. 5.2 договору постачальник зобовязався надати покупцеві такі документи на товар, що постачається: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну, оформлену відповідно до діючого Податкового кодексу України; товарно-транспортну накладну (за потреби); залізничну накладну (за потреби).

Пунктом 8.4 сторони дійшли згоди, що цей договір набирає чинності та вступає в силу з дати його укладення і підписання сторонами та діє до повного виконання всіх зобовязань, що випливають з цього договору.

20.11.2014 року сторони уклали додаткову угоду до договору, якою внесли зміни до п.п. 3.2.1 п.2 основного договору, а саме: постачання товару також може здійснюватися постачальником власним або найманим автотранспортом, за рахунок покупця в такому випадку: вартість перевезення вантажу, автомобілем вантажопідйомністю до 30 тон, становить 1,07 грн. з ПДВ за 1 т/км.; вартість перевезення вантажу, автомобілем вантажопідйомністю більше 30 тон, становить 1,05 грн. з ПДВ за 1 т/км.

01.03.2015 року також між сторонами була укладена до основного договору додаткова угода, якою учасники знову змінили редакцію п.п.3.2.1 п.2, а саме: постачання товару також може здійснюватися постачальником власним або найманим автотранспортом, за рахунок покупця в такому випадку: вартість перевезення вантажу, автомобілем становить 1,20 грн. з ПДВ за 1 т/км.

Предметом даного спору виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу, яка не повністю сплачена по договору № 184 за поставлений товар за видатковими накладними в кількості 108 шт. (період з 14.07.2015 р. по 18.03.2016 р.).

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Спірні відносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідгно ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

За умовами ч. 1 ст. 691, частин 1-4 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу ( ч. 1 ст. 691 ЦК України); Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору № 184 від 24.07.2013 року позивач за видатковими накладними в період з 14.07.2015 року по 18.03.2016 року передав відповідачу, а останній, згідно довіреностей, прийняв товар на загальну суму 884834,19 грн.

Вказаний факт підтверджується: копіями нижченаведених видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи; копіями довіреностей; копіями товарно-транспортних накладних. Загальну суму поставленої продукції за вищенаведеними первинними документами, відповідач не спростував.

За твердженнями та письмовими даними позивача несплаченими залишаються видаткові накладні частково № 1406 від 14.07.2015 року та з № 1612 від 10.08.2015 року по № 39 від 18.03.2016 року на загальну суму 872155,98 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар у загальному розмірі 12678,21 грн., що не спростовано позивачем та підтверджується наступними доказами: копіями платіжних доручень (з посиланням у призначені платежу на відповідні рахунки); копіями актів звіряння підписаних обома сторонами без заперечень; банківськими виписками; листом № 12/303 від 07.04.2015 року.

Вищенаведені факти зафіксовані у наступному реєстрі несплачених видаткових накладних:

- № 1406 від 14.07.2015 р. (доручення № 083 від 01.07.2015 р.) на загальну суму 27359,00 грн., оплата відповідачем здійснена платіжними дорученнями № 320 від 02.03.2016 р. на суму 2678,21 грн. та № 371 від 11.03.2016 р. на суму 10 000,00, остаточна заборгованість по даній видатковій накладній - 14680,79 грн.;

- № 1612 від 10.08.2015 р. (доручення № 089 від 01.08.2015 р.) на загальну суму 17 959,54 грн.;

- № 1671 від 17.08.2015 р. (доручення № 089 від 01.08.2015 р.) на загальну суму 6262,60 грн.;

- № 1710 від 20.08.2015 р. (доручення № 089 від 01.08.2015 р.) на загальну суму 15092,23 грн.;

- № 1711 від 20.08.2015 р. (доручення № 089 від 01.08.2015 р.) на загальну суму 7681,26 грн.;

- № 1781 від 27.08.2015 р. (доручення № 089 від 01.08.2015 р.) на загальну суму 6397,89 грн.;

- № 1888 від 09.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 8442,40 грн.;

- № 1981 від 16.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 2500,52 грн.;

- № 2003 від 18.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 3573,38 грн.;

- № 2018 від 21.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 8793,26 грн.;

- № 2053 від 23.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 4935,51 грн.;

- № 2054 від 23.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 20455,03 грн.;

- № 2064 від 24.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 4889,71 грн.;

- № 2065 від 24.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 1309,06 грн.;

- № 2066 від 24.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 4144,32 грн.;

- № 2079 від 25.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 14113,87 грн.;

- № 2080 від 25.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 5377,76 грн.;

- № 2086 від 26.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 15459,18 грн.;

- № 2102 від 28.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 3426,66 грн.;

- № 2103 від 28.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 10519,45 грн.;

- № 2124 від 29.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 9233,50 грн.;

- № 2125 від 29.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 5275,44 грн.;

- № 2149 від 30.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 8027,56 грн.;

- № 2150 від 30.09.2015 р. (доручення № 097 від 01.09.2015 р.) на загальну суму 15068,85 грн.;

- № 2159 від 01.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р. на загальну суму 13326,37 грн.;

- № 2179 від 02.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2053,20 грн.;

- № 2187 від 03.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 27672,34 грн.;

- № 2189 від 04.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 22037,10 грн.;

- № 2218 від 06.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2198,32 грн.;

- № 2227 від 07.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2198,32 грн.;

- № 2240 від 07.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму - 8974,90 грн.;

- № 2241 від 08.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму - 19796,48 грн.;

- № 2276 від 13.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 6201,52 грн.;

- № 2289 від 14.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 3494,14 грн.;

- № 2328 від 17.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 4981,02 грн.;

- № 2346 від 18.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму - 2111,20 грн.;

- № 2354 від 19.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2427,19 грн.;

- № 2401 від 21.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2574,93 грн.;

- № 2416 від 22.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2553,83 грн.;

- № 2448 від 25.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 2596,04 грн.;

- № 2449 від 25.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму 19253,44 грн.;

- № 2442 від 26.10.2015 р. (доручення № 106 від 01.10.2015 р.) на загальну суму - 12511,20 грн.;

- № 2526 від 31.10.2015 р. Доручення № 106 від 01.10.2015 р. - на загальну суму 14416,48 грн.;

- № 2600 від 06.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму - 10402,30 грн.;

- № 2618 від 08.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму - 21094,12 грн.;

- № 2647 від 10.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму 6148,80 грн.;

- № 2670 від 11.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму 1440,00 грн.;

- № 2699 від 13.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму 1446,40 грн.;

- № 2700 від 13.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму 345,60 грн.;

- № 2714 від 15.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму 18835,84 грн.;

- № 2734 від 17.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму 17544,03 грн.;

- № 2752 від 18.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму - 18333,21 грн.;

- № 2782 від 20.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму - 32602,00 грн.;

- № 2786 від 21.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму - 5104,44 грн.;

- № 2864 від 27.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) - на загальну суму 965,20 грн.;

- № 2919 від 27.11.2015 р. (доручення № 123 від 02.11.2015 р.) на загальну суму - 2128,00 грн.;

- № 2943 від 01.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 1041,20 грн.;

- № 2953 від 02.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 2082,40 грн.;

- № 2968 від 03.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 1033,60 грн.;

- № 2987 від 04.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 1056,40 грн.;

- № 2994 від 05.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 387,60 грн.;

- № 3007 від 07.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) - на загальну суму 2097,60 грн.;

- № 3019 від 08.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 2112,80 грн.;

- № 3034 від 09.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 4685,42 грн.;

- № 3035 від 09.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 3093,60 грн.;

- № 3049 від 10.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 7037,94 грн.;

- № 3067 від 11.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму -3557,64 грн.;

- № 3068 від 11.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 927,20 грн.;

- № 3078 від 12.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 912,00 грн.;

- № 3084 від 12.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 2920,76 грн.;

- № 3095 від 14.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р. ) на загальну суму 5373,20 грн.;

- № 3096 від 14.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2599,20 грн.;

- № 3097 від 14.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 2849,52 грн.;

- № 3098 від 14.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 4717,16 грн.;

- № 3109 від 15.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 14188,76 грн.;

- № 3124 від 16.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 7394,80 грн.;

- № 3126 від 16.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2690,40 грн.;

- № 3143 від 17.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 7493,60 грн.;

- № 3153 від 18.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 14467,68 грн.;

- № 3154 від 18.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 1033,60 грн.;

- № 3155 від 18.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 5601,20 грн.;

- № 3157 від 18.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2789,20 грн.;

- № 3166 від 19.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 5380,80 грн.;

- № 3174 від 20.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 5418,80 грн.;

- № 3175 від 20.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2743,60 грн.;

- № 3179 від 21.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р. на загальну суму 2728,40 грн.;

- № 3184 від 21.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2713,20 грн.;

- № 3185 від 21.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2728,40 грн.;

- № 3191 від 22.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 4081,20 грн.;

- № 3198 від 22.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 1406,00 грн.;

- № 3199 від 23.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2652,40 грн.;

- № 3204 від 23.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 15953,00 грн.;

- № 3205 від 23.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 5373,20 грн.;

- № 3211 від 24.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 5358,00 грн.;

- № 3228 від 25.12.2015 р (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2561,20 грн.;

- № 3229 від 25.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2774,00 грн.;

- № 3242 від 26.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму 2751,20 грн.;

- № 3243 від 26.12.2015 р. (доручення № 135 від 01.12.2015 р.) на загальну суму - 2766,40 грн.;

- № 191 від 20.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму - 12715,76 грн.;

- № 196 від 21.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму - 18547,72 грн.;

- № 199 від 21.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму - 7219,66 грн.;

- № 200 від 22.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму 19553,00 грн.;

- № 203 від 22.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму 10309,68 грн.;

Повернення коштів: 02.03.2016 р. на суму 90000,00 грн.

- № 225 від 24.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму 2461,40 грн.;

- № 235 від 25.02.2016 р. (доручення № 018 від 08.02.2016 р.) на загальну суму 1642,03 грн.;

- № 284 від 03.03.2016 р. (доручення № 020 від 01.03.2016 р.) на загальну суму 4151,28 грн.;

- № 372 від 16.03.2016 р. (доручення № 020 від 01.03.2016 р.) на загальну суму - 5243,20 грн.;

- № 398 від 18.03.2016 р. (доручення № 020 від 01.03.2016 р.) на загальну суму 7390,24 грн.

Всього на загальну суму: 884834,19 грн. - поставленого товару; 12678,21 грн. здійснених оплат; 872155,98 грн. - боргу.

З матеріалів справи вбачається, звернення позивача до відповідача з претензіями № 604/2 від 23.07.2015 року та № 876/2 від 01.09.2015 року щодо здійснення розрахунків за договором № 184 від 24.07.2013 року.

Відповіді на вказані претензії в матеріалах справи відсутні.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором № 184 в частині проведення повної оплати за одержану продукцію в період з 14.07.2015 року по 18.03.2016 року.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано достатніх доказів про надання документів, визначених п.5.2 договору є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами, так як відповідачем без зауважень та заперечень підписані всі видаткові накладні з датою отримання продукції, кількістю, ціною та асортиментом товару.

Крім того, слід зазначати, що усі наявні докази в матеріалах справи, містять посилання саме на договір №184 від 24.07.2013 року, який за своєю правовою природою є саме договором поставки, а не договором перевезення як безпідставно стверджує відповідач.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог (вих № 364/2 від 26.04.2016 року) не містить змін підстав та (або) предмету даного позову.

Таким чином, залишок грошових коштів, що є не сплаченим за отриманий товар складає в розмірі 872155,98 грн. (884834,19 12678,21).

Отже, право вимоги позивача до відповідача щодо стягнення основного боргу за поставлений товар у розмірі 872155,97 грн., в даних спірних відносинах є цілком законним та обґрунтованим.

Відповідно до норм ст. ст.629, 525, 526 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти госпо-дарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За правилами ст. 610, п. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи, що позивач заявою від 26.04.2016 р. зменшив позовні вимоги, судовий збір в сумі 461,51 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України.

Таким чином, керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Госпо-дарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкрите акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (54029, м. Миколаїв, вул. Г.Петрової, 2-а, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Микитівський гранітний карєр» (56530, Миколаївська область, Вознесенський район, смт Олександрівка, вул. Микитівська, 1, р/р 4800 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005) заборгованості у розмірі 872155,98 грн. та 13082,32 грн. судового збору.

3.Повернути Приватному акціонерному товариству «Микитівський гранітний карєр» (56530, Миколаївська область, Вознесенський район, смт Олександрівка, вул. Микитівська, 1, ) з державного бюджету України судовий збір в сумі 461,51 грн., перерахований згідно платіжного доручення № 292 від 22.03.2016 р.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 14 червня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова