ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р.Справа № 922/1395/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Управління служби безпеки України в Харківській області, м. Харків
про стягнення 3261,43 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №01-16юр/3218 від 25.04.2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №70/16-8474 від 18.04.2014 року .

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Управління служби безпеки України в Харківській області, м. Харків про стягнення 3261,43 грн., з яких: 1893,59 грн. - заборгованість за електричну енергію за грудень 2015 року (що складається з тарифної складової в сумі 1578,00грн. та ПДВ у розмірі 20% в сумі 315,59 грн.), 940,69 грн. - інфляційні втрати, 32,66 грн. - 3% річних, 394,49 грн. - пеня. Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором про постачання електричної енергії № 70505 від 06.06.2011 року в частині своєчасного виконання розрахунків за спожиту електричну енергію.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.05.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 07.06.2016 року об 11:30 год.

07 червня 2016 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вх. № 18749, в якому відповідач вказує на сплату основної заборгованості за електричну енергію у розмірі 1893,59 та просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Наданий відзив прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 07.06.2016 року була оголошена перерва до 09.06.2016 року о 10:30 год.

Після перерви у судовому засіданні розгляд справи було продовжено 09.06.2016 року о 10:30 год.

В призначеному судовому засіданні були присутні представники позивача та відповідача.

Позивач в судовому засіданні підтверджує факт оплати відповідачем основної суми заборгованості після подачі позову до суду. Просить стягнути з відповідача нараховану пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Проти зменшення суми пені заперечує. Також представник позивача надав письмові пояснення за вх. № 19195, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні також вказує на оплату основної суми заборгованості у розмірі 1893,59 грн. та просить припинити провадження у справі в цій частині на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору, а також просить зменшити розмір пені на 90% вказуючи на скрутне фінансове становище.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

03 червня 2011 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач, Постачальник) та Управлінням служби безпеки України в Харківській області, м.Харків (відповідач, Споживач)) було укладено договір № 70505 про постачання електричної енергії (надалі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався постачати електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачувати Постачальнику її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п.9.4. Договору, він набирає законної сили з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011 року.

Крім того, умовами даного пункту передбачено, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік.

Отже, даний Договір було пролонговано відповідно до п.9.4. на 2016 рік.

Відповідно до пункту 2.2.2 Договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6 договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини електроспоживання".

Пунктом 2.2.1 Договору передбачений обов'язок відповідача виконувати його умови та пунктом 2.3.3 обов'язок щодо своєчасної оплати позивачу вартості електричної енергії та інших нарахувань згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до пп. 2.3.4 Договору відповідач повинен здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком № 4А "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії". При укладанні Договору сторони дійшли згоди та підписали додаток № 4А ("Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії").

У суму заборгованості за вартість КРЕ включений податок на додану вартість.

Відповідно до пункту 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.

Згідно пункту 5 додатка 2 до договору про постачання електричної енергії Споживач протягом 20 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений Споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що станом на 01.04.2016 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 1893,59 грн. - вартість електричної енергії за грудень 2015 року (де 1578,00 грн. - тарифна складова та 315,59 грн. - ПДВ 20%) та яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

У своєму відзиві на позовну заяві, відповідач стверджує, що основна заборгованість відповідачем була сплачена та на підтвердження цього надає копію платіжного доручення № 522 від 30.05.2016 року на суму 2078,94 грн.

Оглянувши вищевказане платіжне доручення судом було встановлено, що відповідно до цього платіжного доручення в графі "призначення платежу" відповідачем було здійснено оплату електричної енергії за електроенергією 04.2016р. згідно акта №№70505 від 27.05.2016 року за договором № 1010-16 від 09.03.2016 року. Тобто, відповідно до цього платіжного доручення відповідач 30.05.2016 року здійснив оплату вартості електричної енергії за квітень 2016 року.

Враховуючи те, що предметом даного спору є стягнення вартості електричної енергії за грудень 2015 року, позивачем були надані письмові пояснення, відповідно до яких позивач підтвердив оплату відповідачем основної суми заборгованості у розмірі 1893,59 грн. та зазначив, що сума у платіжному дорученні №522 від 30.05.2016 року перевищувала заборгованість квітня 2016 року та відповідно до п. 4.7. Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору про постачання електричної енергії від 03.06.2011 року № 70505 була зарахована постачальником (позивачем) в погашення існуючої заборгованості споживача (відповідача) з найдавнішим терміном її виникнення. Найдавнішим періодом заборгованості був саме грудень 2015 року, який і було погашено згідно п. 4.7. Додатку 2 платіжним дорученням від 31.05.2016 року № 522.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про погашення відповідачем заборгованості за електричну енергію за грудень 2015 року у розмірі 1893,59 грн. після подачі позову до суду, в зв'язку з чим, провадження у справі в цій частині вимог підлягає припиненню за відсутністю предмету спору на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 32,66 грн. (за період квітень-липень 2014 року, листопад-грудень 2015 року) та інфляційних втрат у розмірі 940,69 грн. (за період квітень-липень 2014 року, за січень 2015 року та березень-червень 2015 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В інформаційному листі від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, а також розрахунок визначений вірно, згідно вимог діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 32,66 грн. та інфляційних втрат в сумі 940,69 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 394,49 грн. за період квітень-липень 2015 року та листопад - грудень 2015 року 2016 року.

Згідно з п. 4.2.1 Договору у випадку порушення строків оплати, визначених додатком № 2 до Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індекс інфляції. Сума пені нараховується Споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем у термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків". Даним пунктом також передбачена можливість нарахування пені до дня ліквідації заборгованості включно.

У відповідності до п.5 Порядку розрахунків ( додаток № 2 від 03.06.2011 року), сторони передбачили, що остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого Постачальником електроенергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). Тобто, відповідач повинен був провести розрахунок за грудень 2015 року в січні 2016 року.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач надав обґрунтований розрахунок пені в сумі 394,49 грн., яка нарахована за період квітень-липень 2015 року та листопад - грудень 2015 року.

Наданий розрахунок пені відповідає вимогам чинного законодавства, умовам Договору та відносинам, що склалися між сторонами, а тому приймається судом.

Відповідач просить зменшити стягувану суму пені 90%, обґрунтовуючи клопотання важким фінансовим становищем.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Згідно ст. 18 Закону України "Про Службу безпеки України", фінансування, матеріально - технічне та соціально - побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною радою України, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Одже, Управління служби безпеки України в Харківській області є державною установою та фінансується за рахунок державного бюджету України, її кошторисом не передбачена виплата штрафних санкцій.

Згідно з п. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь - які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо іншого не передбачено Законом України "Про державний бюджет України".

В п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України зазначено, що розпорядником бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Враховуючи ст. 51 Бюджетного кодексу України, відповідач є лише розпорядником бюджетних коштів, оскільки здійснює бюджетні зобов'язання на підставі затвердженого розпорядником кошторису, за дорученням якого Державне казначейство України здійснює платежі.

Таким чином, Управління здійснює оплату за наявності бюджетних асигнувань та за відповідними кодами економічної класифікації видатків бюджету.

У зв'язку з недостатнім та несвоєчасним фінансуванням з Державного бюджету, фінансування відповідних статей видатків відповідача, з яких необхідно проводити оплату наданих позивачем послуг, є обмеженим.

Із наведеного вище вбачається, що причиною неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань є саме недостатнє та несвоєчасне фінансування з державного бюджету України.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, сплату відповідачем основної суми заборгованості та те, що стягнення додаткових коштів у вигляді неустойки негативно позначається на рівні матеріального забезпечення установи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 90 %, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 39,44 грн., а в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 355,04 грн. суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача повністю. При цьому суд враховує, що в частині зменшення судом розміру пені судовий збір покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 193, 216, 230, 233, 284, 285 Господарського кодексу України, 6, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми заборгованості за електричну енергію у розмірі 1893,59 грн.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача - Управління служби безпеки України в Харківській області на 90%.

Стягнути з Управління служби безпеки України в Харківській області (61002, м.Харків, вул. Мироносицька, 2, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61003, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, , на п/р 5 в АТ "Райффайзен Банк" м. Київ, МФО 38085) пеню у розмірі 39,44 грн., інфляційні втрати у розмірі 940,69 грн., 3% річних у розмірі 32,66 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 355,04 грн. відмовити.

Повне рішення складено 14.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1395/16