КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/31427/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Шкурпеля І.П. довіреність № 163/ю від 20.08.15

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року

у справі № 910/31427/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростандарт-автогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна"

про стягнення 241 827,98 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євростандарт-автогаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна" заборгованості за Договором постачання скрапленого газу №339/Г від 01.05.2014 в загальному розмірі 241827,98 грн., в т.ч. 184183,37 грн. - основний борг, 7362,56 грн. - 30% річних, 4236,21 грн. - інфляційні втрати та 46045,84 грн. - штраф. (а.с. 6-13).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов

Договору постачання скрапленого газу №339/Г від 01.05.2014 р. позивач поставив відповідачу визначений договором товар, втім відповідач, в порушення умов даного договору, свої зобов'язання по своєчасній оплаті поставленого товару, належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 910/31427/15 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Сепса Оіл Україна" на користь ТОВ "Євростандарт-автогаз" 184 183, 37 грн. - основного боргу, 7 362, 56 - 30% річних, 3 683, 66 - інфляційних витрат та 46 045, 84 штрафу (а.с. 153-158).

10 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у справі №910/31427/15, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31427/15 від 22 лютого 2016 року скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ "Сепса Оіл Україна" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31427/15 від 22 лютого 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Суліма В.В.

21 березня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Сепса Оіл Україна" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31427/15 від 22 лютого 2016 року прийнято до провадження колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Суліма В.В., справу призначено до розгляду на 12 квітня 2016 року.

12 квітня 2016 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

12 квітня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справі відкладено на 10 травня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06 травня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, для розгляду справи №910/31427/15 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

06 травня 2016 ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Сепса Оіл Україна" у справі № 910/31427/15 на рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року прийнято до провадження колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

10 травня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справі відкладено на 07 червня 2016 року.

07 червня 2016 року від представника позивача надійшли додаткові обґрунтування до відзиву на апеляційну скаргу.

Представник ТОВ "Євростандарт-автогаз" в судовому засіданні 07 червня 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Крім того представником ТОВ "Євростандарт-автогаз" надано для огляду та дослідження колегії суддів оригінали товарно-транспортних накладених № 18541 та № 19087, які містять відтиск штемпелю покупця за договором.

Представник ТОВ "Сепса Оіл Україна" в судове засідання 07 червня 2016 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується Довідкою УДПЗ Укрпошта про причину повернення поштового відправлення "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 220-222).

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інестанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), повернуто з посиланням, зокрема, на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене та ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника відповідача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 травня 2014 року між ТОВ "Євростандарт-автогаз" (далі - позивач, постачальник) та ТОВ "Сепса Оіл Україна" (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір постачання скрапленого газу №339/Г, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у відповідності з замовленням передавати партіями у власність покупцеві скраплений вуглеводний газ марки СПБУ ДСТУ 4047-2001 та/або газ вуглеводневий скраплений марок Євро для двигунів внутрішнього згоряння ТУ У 23.2-1:2010, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору та додаткових угод до нього (п. 1.1. Договору) (а.с. 31-33).

Кількість, асортимент, умови постачання, ціна товару та умови оплати вказуються в додаткових угодах, які є невід'ємними частинами договору (п. 1.2. Договору).

Пунктами 3.1., 3.2. Договору сторони погодили, що постачальник зобов'язується відвантажити покупцю скраплений газ у відповідності з поданою заявкою, згідно графіку відвантаження, вказаного в додатках до даного договору. Пункт відвантаження: Донецьк ГНС, Селещина ГНС, Симферопіль ГНС, Мукачево ГНС, Кіровоград ГНС, Шепетівка ГНС, Кременчук НПЗ.

Відповідно до п. 3.7. Договору, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України № 332 від 03.06.2002 р. Сторони погодили, що прийом-передача товару проводиться сторонами на підставі видаткових, товарно-транспортних накладних та чек-принтеру за участю уповноважених представників сторін.

При цьому, моментом передачі товару за кількістю та якістю вважається дата підписання товарної та/або товарно-транспортної накладних та/або видаткових накладних на товар (обов'язково підтверджується печаткою та/або штемпелем покупця) про їх отримання покупцем (п. 3.8. Договору).

Відповідно до п. 3.10. Договору, підписуючи накладні та приймаючи товар покупець підтверджує, що поставка товару відбулась на умовах попередньо узгоджених сторонами додатковою угодою на конкретну поставку, щодо ціни, кількості, асортименту та умов постачання товару.

Відповідно до п.п. 8.1., 8.2. Договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 р., але в буд-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо за 5 днів до закінчення строку дії договору, жодна із сторін не заявить про свої наміри розірвати даний договір, то він вважається пролонгований на тих же умовах до 31.12.2015 р.

12 жовтня 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду №22827 до договору №339/Г від 01.04.2014 р., якою обумовлено поставку товару на загальну суму 56 814,20 грн. з ПДВ (а.с. 34).

13 жовтня 2015 року позивачем та відповідачем також підписано додаткову угоду №22911, за умовами якої сторонами погоджено поставку товару на суму 90 983,20 грн. (а.с. 39).

На виконання умов Договору постачання скрапленого газу №339/Г від 01.05.2014 р., з урахуванням додаткових угод №22827 від 12.10.2015 р. та №22911 від 13.10.2015 р. позивач здійснив поставку узгодженого товару, що підтверджується видатковими накладними №22827 від 12.10.2015 р. на суму 56814,20 грн. (а.с. 34 зворот, 35) та №22911 від 13.10.2015 р. на суму 90983,20 грн. (а.с. 39 зворот, 40), які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств.

28 жовтня 2015 року позивачем було підписано в односторонньому порядку та надіслано відповідачу для погодження та підписання додаткові угоди № 23417 від 15.10.2015 р. щодо поставки на суму 32416,20 грн. з ПДВ (а.с. 140) та № 23464 від 17.10.2015 р. щодо поставки на суму 33600,00 грн. (а.с. 141) до договору №339/Г від 01.04.2014 р., що підтверджується належним чином засвідченими копіями списків № 1139, № 1382 згрупованих поштових відправлень та фіскальними чеками від 28.10.2015 р. та від 05.12.2015 р. (а.с. 142-146).

Не зважаючи на те, що відповідач додаткові угоди № 23417 від 15.10.2015 р. та № 23464 від 17.10.2015 р. до договору №339/Г від 01.04.2014 р. не підписав, позивач здійснив поставку товару за товарно-транспортними накладними №18541 від 15.10.2015 р. на суму 32416,20 грн. (а.с. 44, 45) та №19087 від 17.10.2015 р. (а.с. 49, 50) на суму 33600,00 грн., які підписані представниками відповідача та містять штемпель покупця (азс), що узгоджується з п.п. 3.7., 3.8., 3.10. Договору.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Водночас відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань щодо оплати поставленого товару, оплату здійснив лише частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 184183,37 грн.

Позивач звертався до відповідача з попередженням №200ю від 29.10.2015 р. (а.с. 55-56), а також вимогою №208ю від 05.11.2015 р. (а.с. 57-60), в яких просив погасити заборгованість в сумі 184183,37 грн., а також сплатити штраф в розмірі 46 045,84 грн.

Відповідач відповіді на попередження та вимогу позивача не надав, заборгованість не погасив, що і стало підставою для звернення з позовом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.2. Договору сторони визначили, що покупець оплачує товар за ціною та на умовах, встановлених постачальником в додаткових угодах до даного договору. В разі проведення поставки товару, не підписавши додаткової угоди у встановлений строк, на дану партію товару, покупець зобов'язаний провести розрахунок на протязі 2 банківських днів з дати отримання товару.

Відповідно до умов додаткових угод №22827 від 12.10.2015 р. та №22911 від 13.10.2015 р., покупець повинен був сплатити грошові кошти за поставлений товар протягом 5 календарний днів з моменту відвантаження. Отже, відповідач мав сплатити за товар, поставлений на підставі видаткових накладних №22827 від 12.10.2015 р. та №22911 від 13.10.2015 р. до 19.10.2015 р. включно (оскільки 17.10.2015 р. та 18.10.2015 р. - є вихідним днем, а згідно з положеннями ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день).

Одночасно, приймаючи до уваги положення п.2.2. Договору, оплату за товар, поставлений позивачем згідно з товарно-транспортними накладними №18541 від 15.10.2015 р. та №19087 від 17.10.2015 р. відповідач мав здійснити включно до 19.10.2015 р. та 20.10.2015 р. відповідно (протягом 2 банківських днів з дати отримання товару).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2.7. Договору при наявності заборгованості перед постачальником за раніше відвантажений покупцю товар, платежі, що надходять на рахунок постачальника від покупця зараховуються в погашення існуючої забогованості за попередні поставки товару (у порядку черговості) незалежно від указаного покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості.

Відповідно до наявних в матеріалах справи банківських виписок (а.с. 131, 136), кошти, які були сплачені відповідачем в тому числі 19.10.2015 р. на суму 50000,00 грн. і 27.10.2015 р. у сумі 25000,00 грн., були зараховані позивачем в рахунок погашення існуючої заборгованості за попередні поставки незалежно від указаного покупцем призначення платежу до повного погашення існуючої заборгованості, що узгоджується з п. 2.7. укладеного між сторонами договору.

Відтак, враховуючи факт виконання позивачем своїх договірних зобов'язань в частині поставки визначеного договором товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, загальна вартість якого правомірно визначена з урахуванням положень договору та додаткових угод до нього, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, колегія суддів погоджується за висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 184 183,37 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу 46 045,84 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п.п.4.4. Договору №339/Г від 01.05.2014 р. сторони погодили, що у випадку, якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги постачальника.

З такою вимогою позивач звернувся до відповідача 05.11.2015 р. за вих. № 208ю (58-60). На доказ направлення вказаної вимоги відповідачу позивач надав до матеріалів справи список № 1216 згрупованих поштових відправлень та фіскальний чек (а.с. 57).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів визнає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 46045,84 грн. (184183,37 грн.х25%). за несвоєчасну оплату заборгованості підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення 7362,56 грн. 30% річних та інфляційні втрати в розмірі 4236,21 грн. за поставлений, але неоплачений товар у період з 20.10.2015 р. по 07.12.2015 р.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.5. Договору №339/Г від 01.05.2014 р., укладеного між сторонами, у випадку прострочення покупцем терміну здійснення взаєморозрахунку передбаченого договором або додатковою угодою до договору, покупець зобов'язаний на вимогу постачальника сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми за користування грошовими коштами.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Зробивши перерахунок суми інфляційних втрат, колегія суддів визнає помилковим наданий позивачем розрахунок, та при цьому погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягає стягненню 3683,66 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 30% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок є невірним, проте враховуючи ту обставину, що за перерахунком сума 30% річних становить більше ніж 7362,56 грн., а клопотання про вихід за межі позовних вимог позивачем не заявлялось, колегія суддів визнає вірними висновки суду першої інстанції про те, що це стягненню з відповідача підлягає 7362,56 грн. 30% річних.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів отримання відповідачем товару від позивача, а саме довіреності на отримання зазначених у накладних матеріальних цінностей, а також безпосередньо підписаних відповідачем додаткових угоди, є безпідставними з огляду на умови п. 2.2. Договору, а також наступне.

Надані на підтвердження позовних вимог видаткові накладні, товарно-транспортними накладні є первинними документами в розумінні п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", складеними у відповідності з вимогами, встановленими ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону і пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, видаткові накладні та товарно-транспортні накладні № Р22827, № Р22911 скріплені печатками підприємств, а товарно-транспортні накладні № 18541 та № 19087 (оригінали яких було оглянуто колегією суддів у судовому засіданні 07.06.2016 р.) містять відтиск штемпелю покупця, що узгоджується з умовами Договору.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 р. у справі № 3-77гс15 відсутність довіреності на отримання цінностей за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію. При цьому вчинення Позивачем дій з поставки, підтверджується видатковими та накладними, які містяться у матеріалах справи.

В свою чергу, Відповідачем доводів Позивача не спростовано та не надано доказів погашення заборгованості ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, що могло б стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 910/31427/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 910/31427/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сепса Оіл Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 910/31427/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 22 лютого 2016 року у справі № 910/31427/15 залишити без змін.

3.Справу № 910/31427/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко