ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2016 Справа № 905/1648/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Осадчої А.М.,

при секретарі судового засідання Щитовій Л.М.

Розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" м. Донецьк

про стягнення заборгованості у розмірі 164559,68 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 18/03-16 від 30.03.2016 року

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №385/15 від 02.11.2015 року

ВСТАНОВИВ:

20.04.2016 року шляхом здійснення поштового відправлення позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ялта Град Строй» м. Київ (далі по тексту ТОВ «Ялта Град Строй») звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Донецьксталь»-металургійний завод» м. Донецьк (далі по тексту ПрАТ «Донецьксталь»-металургійний завод») з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 200366,70 грн.

Ухвалою суду від 11.05.2016 року порушено провадження у справі №905/1648/16. Розгляд справи відкладався.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором підряду №309956 від 02.09.2013 року у частині оплати виконаних робіт.

На підтвердження зазначених у позові обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору підряду №309956 від 02.09.2013 року, календарного плану, додаткової угоди №1 від 03.10.2013 року, додаткової угоди №2 від 04.10.2013 року, додаткової угоди №3 від 28.11.2013 року, додаткової угоди №4 від 24.01.2014 року, додаткової угоди №5 від 14.04.2014 року, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.10.2013 року, акту №1 за жовтень 2013 року, розрахунку загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1, загальної відомості ресурсів, акту №ОУ-457 від 15.11.2013 року, акту від 15.11.2013 року, акту №ОУ-459 від 15.11.2013 року, акту від 15.11.2013 року, акту№ОУ-479 від 15.11.2013 року, акту від 15.11.2013 року, акту №ОУ-515 від 10.12.2013 року, акту від 10.12.2013 року, акту №ОУ-554 від 10.12.2013 року, акту від 10.12.2013 року, акту №ОУ-555 від 10.12.2013 року, акту від 10.12.2013 року, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 16.12.2013 року, акту №2 від 16.12.2013 року, розрахунку загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1, загальної відомості ресурсів, акту №ОУ-068 від 11.04.2014року, акту від 11.04.2014 року, акту №ОУ-0069 від 11.04.2014 року, акту від 11.04.2014 року, акту №ОУ-0070 від 11.04.2014 року, акту від 11.04.2014 року, акту №ОУ-109 від 14.05.2014 року, акту №ОУ-0110 від 14.05.2014 року, акту від 14.05.2014 року, виписок з банківського рахунку підприємства від 01.10.2013 року, 12.11.2013 року, 05.12.2013 року, 13.03.2014 року, 12.11.2015 року, вимоги про стягнення заборгованості №25/03 від 25.03.2016 року, докази її направлення відповідачу, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача, виписки з ЄДРПОУ щодо позивача, Статуту підприємства, рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у справі №908/2149/15-г, наказу господарського суду Запорізької області від 22.06.2015 року у справі №908/2149/15-г.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 1, 12, 54, 55 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

У відзиві на позовну заяву, що отриманий судом 06.06.2016 року, відповідач зазначив, що підтверджує факт виконання робіт за договором підряду №309956 від 02.09.2013 року на суму 898932,80 грн., грошові кошти в сумі 434236,06 грн. сплачені відповідно до рішення господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року, сторонами 29.02.2016 року підписаний акт звірки розрахунків за договором №309956 з залишковим сальдо, що дорівнює 0. Таким чином відповідач вважає, що заборгованість перед позивачем відсутня.

У відзиві на позовну заяву, що отриманий судом 16.06.2016 року відповідач зазначає, що підписаний сторонами 29.02.2016 року акт звірки є додатковою угодою до договору №309956 та зобовязання за вищевказаним договором сторонами припинено шляхом прощення боргу.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надав суду належним чином засвідчені копії: платіжних вимог №613/16 від 08.10.2015 року, №613/16 від 19.10.2015 року, платіжних доручень №18748 від 12.11.2013 року, №15857 від 01.10.2013року, №19951 від 05.12.2013 року, №15780 від 13.03.2014 року, довідки Державної служби статистики №06.3-12/1/1284 від 14.05.2014 року, Статуту підприємства, акту звірки розрахунків за договором №309956 від 02.09.2013 року на 29.02.2016 року, бухгалтерської довідки за лютий 2016 року.

У поясненнях та уточненнях позовних вимог, що отримані судом 24.05.2016 року позивач просить суд змінити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 164559,68 грн.

Дані уточнення судом не прийняті в якості заяви про зменшення розміру позовних вимог як такі, що не відповідають приписам ст.ст. 54, 56 ГПК України щодо форми, не надані докази направлення заяви відповідачу.

07.06.2016 року позивач надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.06.2016 року заява прийнята судом, оскільки позивачем дотримано порядок її подання, надано докази направлення заяви відповідачу. Таким чином, в подальшому суд розглядає справу з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог; предметом спору у справі є стягнення заборгованості у розмірі 164559,68 грн.

У судове засідання 16.06.2016 року представник позивача зявився, підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення їх розміру, через канцелярію суду надав письмові пояснення щодо підписання сторонами акту звірки за договором №309956 від 02.09.2013 року, в яких зазначив, що акт звірки не є первісним документом в розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не містить відомостей про господарську операцію, не підтверджує її здійснення. Крім того, позивач вказує, що вищевказаний акт звірки підприсаний бухгалтерією підприємства помилково через значну кількість угод з відповідачем з різноманітними предметами та значним об'ємом документації, що складалась на їх виконання.

У судове засідання 16.06.2016 року представник відповідача зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзивах.

Відповідно до положень статті 811 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи. З клопотаннями щодо фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів сторони до суду не зверталися.

Вислухавши пояснення представників сторін, які зявлялись у судове засідання, дослідивши представлені ними в порядку статті 43 ГПК України докази, вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

За змістом частин першої, другої статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Господарські зобов'язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

02.09.2013 року між юридичними особами ПрАТ «Донецьксталь»-металургійний завод» (Замовник) та ТОВ «Ялта Град Строй» (Підрядник) укладено договір підряду №309956, за умовами п.1.1 якого Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе виконання земельних робіт для укладки залізничних колій. Обєкти транспортного господарства та звязку. Місце виконання робіт місто Донецьк, вул. Ткаченка, 122.

Обєми робіт, строки їх виконання та вартість визначені в календарному плані виробництва робіт (Додаток №1), який є невідємною частиною договору (п. 1.2 договору).

Ціна договору визначена у п. 3.1, а саме: сума даного договору орієнтовно складає 300000,00 грн., в тому числі ПДВ 50000,00 грн. Вартість робіт визначена виходячи зі звичайного рівня цін. Для виробничих робіт Замовник здійснює оплату авансу в розмірі 90000,00 грн., в тому числі ПДВ 15000,00 грн., з погашенням обємами виконаних робіт протягом 60 днів. (п.3.2 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2014 року (п.7.1 договору).

Сторонами на виконання договору №309956 у відповідності з п.7.3 договору підписано Додаток №1: календарний план виробництва робіт, за яким загальна вартість робіт 300000,00 грн.

За додатковими угодами №1 від 03.10.2013 року, №2 від 04.11.2013 року, №3 від 28.11.2013 року, №4 від 24.01.2014 року, №5 від 14.04.2014 року обєм робіт, перелік механізмів, що використовувалися, та їх вартість збільшено на загальну суму 426129,44 грн.

Відповідно до календарного плану (Додаток №1 до договору) датою початку робіт є вересень 2013 року, кінцем 31.10.2013 року.

Судом встановлено, що зміст даного правочину не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений, у судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак в силу положень статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є обовязковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що укладений договір за змістом спірних правовідносин та своєю правовою природою є договором підряду, а тому виниклі між сторонами спірні правовідносини за правилами абзацу другого частини 1 статті 193 ГК України - до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, - регулюються відповідними нормами глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення поняття розкриває сутність зобовязання як правого звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, договір підряду складається із двох взаємопов'язаних між собою зобов'язань: 1)правовідношення, в якому виконавець має виконати роботу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити виконану роботу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За нормою закону належною підставою для виникнення у замовника обов'язку оплатити виконану виконавцем роботу за договором відповідно до чинного законодавства є прийняття замовником виконаних робіт, підтверджене відповідними доказами.

Відповідно до п.2.6 договору щомісячно сторони підписують акт примання виконаних будівельних робіт та довідку форми КБ-3, що свідчать про обєм та вартість виконаних Підрядником робіт Вказаний акт готується Підрядником і передається на підпис Замовнику. Замовник зобовязується протягом трьох робочих днів з моменту отримання акту його підписати та повернути Замовнику.

Сторонами підписано акти приймання виконаних будівельних робіт: за жовтень 2013 року на суму 101578,06 грн., №ОУ-457 від 15.11.2013 року на суму 25070,00 грн., №ОУ-459 від 15.11.2013 року на суму 5760,00 грн., №ОУ-479 від 15.11.2013 року на суму 3170,00 грн., №ОУ-515 від 10.12.2013 року на суму 24960,00 грн., №ОУ-554 від 10.12.2013 року на суму 88380,00 грн., №ОУ-555 від 10.12.2013 року на суму 34320,00 грн., за грудень 2013 року на суму 16899,34 грн., №ОУ-068 від 11.04.2014 року на суму 75465,00 грн., №ОУ-069 від 11.04.2014 року на суму 6000,00 грн., №ОУ-0070 від 11.04.2014 року на суму 201980,00 грн., №ОУ-109 від 14.05.2014 року на суму 91010,40 грн., №ОУ-0110 від 14.05.2014 року на суму 224340,00 грн.; довідки про вартість виконаних робіт та витрати за жовтень 2013 року, за грудень 2013 року. Загальна вартість виконаних робіт складає 898932,80 грн.

У вищезазначених довідках та актах наявне посилання на договір підряду №309956, що беззаперечно свідчить про виконання робіт на підставі вказаного договору.

Документи підписані уповноваженими представниками сторін за відсутності заперечень стосовно обсягу виконаних робіт або їх якості, скріплені печатками підприємств. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження виявлення недоліків у виконанні робіт.

Факт виконання робіт підтверджено уповноваженим представником відповідача у судовому засіданні та у письмових поясненнях у справі.

Виходячи з викладеного, підписані сторонами акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки форми №КБ-3 є належними та допустимими доказами факту виконання позивачем прийнятих на себе зобовязань за договором підряду №309956 від 02.09.2013 року.

За приписами ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до п. 3.4 договору Замовник зобовязується здійснити кінцевий розрахунок протягом 30 календарних днів з дня підписання акта приймання виконаних будівельних робіт за останній період. Оплата здійснюється шляхом перерахування Замовником відповідної суми на поточний рахунок Підрядника. Перераховані Підряднику грошові кошти є погашенням вартості виконаних робіт. Допускаються й інші форми розрахунку, передбачені законодавством України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.06.2015 року у межах справи №908/2149/15-г стягнуто з відповідача - ТОВ "Донецьксталь"-металургійний завод" на користь ТОВ "Ялта Град Строй" заборгованість за договором підряду №309956 від 02.09.2013 року у розмірі 434236,06 грн. 22.06.2015 року судом видано відповідний наказ про примусове виконання вказаного рішення.

У межах справи №908/2149/15-г стягнуто заборгованість за актами виконаних робіт №ОУ-068 від 11.04.2014 року, №ОУ-069 від 11.04.2014 року, №ОУ-0070 від 11.04.2014 року, №ОУ-109 від 14.05.2014 року, №ОУ-0110 від 14.05.2014 року.

Як вбачається з виписки з банківського рахунку позивача, 12.11.2015 року на рахунок останнього перераховано кошти за наказом №908/2149/15-г у розмірі 398428,70 грн.

Крім того, частково вартість виконаних робіт відповідачем сплачена в сумі 300137,06грн., а саме: 01.10.2013 року в сумі 90000,00 грн., 12.11.2013 року в сумі 11578,06 грн., 05.12.2013 року в сумі 34000,00 грн., 13.03.2014 року в сумі 164559,00 грн.

Як вбачається з бухгалтерської довідки підприємства неоплаченими залишились акти №№ОУ-457 від 15.11.2013 року, №ОУ-515 від 10.12.2013 року, №ОУ-554 від 10.12.2013 року, №ОУ-555 від 10.12.2013 року.

Враховуючи положення п. 3.4 договору, строк оплати робіт встановлено протягом 30 календарних днів з дня підписання акта приймання виконаних будівельних робіт за останній період. Останній акт приймання виконаних будівельних робіт сторонами підписано 14.05.2014 року, отже строк оплати таких робіт до 14.06.2014 року включно.

За розрахунком суду заборгованість складає 164559,34 грн.

Доказів оплати заборгованості в сумі 164559,34 грн. відповідач суду не надав.

Факт наявності заборгованості та її розмір відповідачем не визнається.

Останній у відзиві та судових засіданнях зазначив, що заборгованість перед ТОВ «Ялта Град Строй» дійсно існувала, проте, шляхом підписання сторонами акту звірки розрахунків від 29.02.2016 року з 0 сальдо, яку відповідач вважає додатковою угодою до договору підряду №309956 від 02.09.2016 року, борг прощено, а зобовязання припинено.

Дане ствердження відповідача судом не приймається виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Прощення боргу означає, що кредитор звільняє боржника від виконання його обовязків, не вимагаючи зустрічного виконання зобовязання, і таким чином зобовязання припиняється.У такому випадку добровільна і законна відмова кредитора від права припиняє обовязок боржника сплатити відповідні кошти.

Прощення боргу як правоприпиняючий юридичний факт може бути оформлений угодою сторін (боржника і кредитора) або існувати у будь-якому іншому оформленому вигляді як односторонній правочин. Разом із тим, як односторонній правочин прощення боргу може бути оформлено у вигляді заяви кредитора про звільнення боржника від виконання зобовязання. Дана заява повинна містити точні і ясні обставини за яких, відбувається прощення, зміст договору, за яким виник обовязок боржника і обсяг прощення. При цьому, якщо правочин, за яким виник обовязок кредитора, має форму договору, то заява про прощення боргу на підставі ст. 654 ЦК України має вчинюватися у такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Можна зробити висновок, що прощення боргу повинно бути оформлено у письмовій формі як односторонній або двостронній правочин, який має містити посилання на основний договір, за яким виникла заборгованість, період, за який виникла заборгованість, підстави виникнення заборгованості, яку прощено, та її розмір, а також пряме вказання на факт прощення боргу як спосіб припинення зобов'язання.

В якості документа, який підтверджує факт припинення зобов'язання прощенням відповідач посилається на акт звірки розрахунків сторін за договором станом на 29.02.2016року, в якому сторони зазначили про відсутність заборгованості, визначивши 0 сальдо. Відповідач вважає, що вказаний акт є додатковою угодою сторін.

Статтею 181 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Акт звірки - це документ, призначений для визначення стану взаєморозрахунків між контрагентами та є докуметом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік здійснених операцій, підписується на підставі даних первинних документів.

Відповідно акт звірки не є правочином або документом внаслідок підписання якого сторони змінюють свої права та обов"язки за існуючим правочином, акт не містить даних, з яких можна було б дійти висновку щодо прощення боргу з боку позивача, не наведено навість розмір суми боргу.

Таким чином, акт звірки розрахунків, метою складання якого було визначення стану взаєморозрахунків між контрагентами за певний період, не можна вважати додатковою угодою до договору, оскільки вказаний документ лише підтверджує бухгалтерський облік здійснених господарських операцій, не змінюючи правовідносин сторін.

Крім того, суд вбачає, що акт звірки розрахунків за договором підряду №309956 від 02.09.2013 року складено за період, коли будь-які господарські операції між сторонами були відсутні (січень-лютий 2016року).

На підтвердження факту прощення боргу відповідачем також надано бухгалтерську довідку підприємства, з якої вбачається, що до доходів останнього включена заборгованість перед позивачем у розмірі 115249,92 грн., що не є тотожною заборгованості, яка наявна за договором.

Будь-яких інших документів, які б підтверджували факт припинення зобов"язання прощенням боргу відповідач суду не надав.

Як наслідок, суд вважає, що зобов"язанння з оплати виконаних робіт не є припиненими.

Суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК України, є обовязковим до виконання сторонами.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено факт виконання позивачем своїх зобовязань у відповідності до умов зазначеного вище договору, строк виконання зобовязання відповідача на момент звернення з позовом настав, тому відповідач зобовязаний здійснити оплату вартості виконаних робіт, тоді як матеріали справи містять докази у підтвердження оплати відповідачем лише частини заборгованості. За розрахунком суду, несплаченою залишається заборгованість у розмірі 164559,34грн., тоді як позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 164559,68 грн. Відповідно, позовні вимоги задовольняються частково.

У відповідності до ст.49 ГПК України, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2468,39 грн. покладаються на відповідача. Питання про повернення сплаченої позивачем суми судового збору у порядку п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" внаслідок зменшення розміру заявлених позовних вимог судом не розглядається, оскільки з боку позивача відсутнє клопотання про таке повернення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 598, 605, 629, 837, 838, 854, 882 Цивільного кодексу України; ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Донецьксталь»-металургійний завод» м. Донецьк про стягнення заборгованості у розмірі 164559,68 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» (83062, Донецька область, м. Донецьк, вул. Івана Ткаченка, буд. 122, ідентифікаційний код 30939178) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" м.Київ (02152, м.Київ, пр.Тичини, буд.20, ідентифікаційний код 35559557) заборгованості у розмірі 164559,34 грн., витрати по оплаті судового збору в сумі 2468,39 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 16.06.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 21.06.2016року.

Суддя А.М. Осадча