РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа №910/3854/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

До Дочірнього підприємства «Агроцентр Єврохім-Україна»

Про стягнення 42 750,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Квач В.В. представник за довіреністю № б/н від 27.04.16.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Агроцентр Єврохім-Україна» (далі - відповідач) про стягнення 42 750,00 грн. штрафу за невірно вказану адресу одержувача в розмірі 42 750,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.16. порушено провадження у справі № 910/3854/16 та призначено її до розгляду на 26.05.16.

За результатами судового засідання 26.05.16. розгляд справи було відкладено на 14.06.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 14.06.16. позивачем було подано заяву, в якій він просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються з: 1 378,00 грн. судового збору, 551,20 грн. добових, 518,81 грн. вартості квитків, 900,00 грн. вартості проживання за одну добу.

В судовому засіданні 14.06.16. позивач підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 14.06.16. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду в даній справі не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, оскільки повідомлення про вручення відповідачу ухвал суду містяться в матеріалах справи № 910/3854/16.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/3854/16.

В судовому засіданні 14.06.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року зі станції Путивль Південно-Західної залізниці відповідач здійснив відправлення вагону № 66735333 згідно накладної № 33983065 на станцію Вільногірськ Придніпровської залізниці, одержувач вантажу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кольорові метали».

У вказаній накладній представником відправника в якості адреси одержувача ТОВ «Кольорові метали» було зазначено м. Вільногірськ.

02.11.15. по прибутті відправки № 66735333 на станцію призначення Вільногірськ Придніпровської залізниці було виявлено, що адреса одержувача, вказана відправником у накладній, не відповідає адресі ТОВ «Кольорові метали», у зв'язку з чим 02.11.15. станцією призначення Вільногірськ на станцію відправлення Путивль було відправлено телеграму № 229 про невірно зазначені реквізити в накладній № 333983065.

02.11.15. зі станції відправлення Путивль на станцію призначення Вільногірськ надійшла телеграма-відповідь № НР 7 щодо виправлення адреси одержувача у накладній № 333983065.

На підставі телеграми-відповіді № НР 7 від 02.11.15. та договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № ПР.ДН-1/07-6316625/НЮП297 на станції призначення Вільногірськ Придніпровської залізниці у накладній № 333983065 зроблено виправлення адреси одержувача на вірну, а саме на « 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Челюскіна, 5/28».

Факт неправильного зазначення відправником адреси одержувача вантажу був засвідчений актом загальної форми № 85 від 02.11.15. копію якого долучено до матеріалів справи, оригінал оглянуто судом.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення суми штрафу, нарахованого до сплати відповідачеві за неправильно зазначену в перевізних документах адресу одержувача вантажу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Статтею 24 Статуту залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно розділу 4 Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 р. за № 765/19503, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, у тому числі - графу «Одержувач», в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адреса та його код. Правильність внесених у накладну відомостей представник відправника підтверджує своїм підписом.

Враховуючи вищезазначене, саме на відправника покладається обов'язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість, до укладання договору перевезення, перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ.

Відповідно до ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно зі ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до п. 3.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (зі змінами та доповненнями) та п. 21 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 р. № 01-8/917, нарахований у розмірі відповідно до статті 118 Статуту штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 42 750,00 грн. (5 х 8 550,00 грн.) штрафу за неправильно зазначену в перевізних документах адресу вантажоодержувача є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з: 1 378,00 грн. судового збору, 551,20 грн. добових, 518,81 грн. вартості квитків, 900,00 грн. вартості проживання за одну добу, суд відзначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи (ст .44 ГПК України).

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема, витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Згідно з п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що ухвалами суду від 10.05.16. та 26.05.16. зобов'язано сторони направити в судове засідання своїх представників, та явку повноважних представників сторін було визнано обов'язковою, а в судовому засіданні 14.06.16. був присутній представник позивача Квач В.В., розмір вартості проїзду підтверджено документально (копії проїзних документів (квитків) придбаних на ім'я ОСОБА_1 наявні в матеріалах справи), розмір проживання за одну добу підтверджено документально (квитанції наявні в матеріалах справи) витрати позивача на проїзд представника в розмірі 518,80 грн. (281,24 грн. + 237,56 грн.) та витрати на проживання в розмірі 900,00 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи, відсутність будь-яких доказів, що підтверджує фактичний розмір добових витрат на відрядження заявлений позивачем, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 551,20 грн. добових витрат (за два дні з розрахунку (1378,00 * 0,2) * 2).

Витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Агроцентр Єврохім-Україна» (01133, м. Київ, вул. Щорса, б. 44; ідентифікаційний код 33102216) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, б. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49602, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, б. 108; ідентифікаційний код 40081237) 42 750 (сорок дві тисячі сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. штрафу, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору, 1 970 (одну тисячу дев'ятсот сімдесят) грн. 00 коп. судових витрат.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.06.16.

Суддя Т.М. Ващенко