РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 906/210/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.04.2016 року у справі № 906/210/16 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз"

про стягнення 10089057,17 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю,

В судовому засіданні від 07.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ПАТ "Житомиргаз" 6831340,11 грн. основного боргу, 2128054,67 грн. пені, 629520,24 грн. штрафу 142853,06 грн. 3% річних, 357289,09 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.04.2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.05.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог в сумі 6693354,22 грн.

Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 11.05.2016 року припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3395702,95 грн. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 50935,53 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 28.04.2016 року, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позов в частині стягнення з відповідача 2128054,67 грн. пені, 629520,24 грн. штрафу 142853,06 грн. 3% річних, 357289,09 грн. інфляційних. Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції, на думку останнього, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 2128054,67 грн. пені, 629520,24 грн. штрафу 142853,06 грн. 3% річних, 357289,09 грн. інфляційних.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, з підстав, викладених в останній, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині просив скасувати.

Представник відповідача заперечила вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, викладених у письмовому відзиві, апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2011 року між ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н12.

Відповідно до п.п. 1.1 зазначеного договору, газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору. Розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, затвердженими Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Згідно п.п. 4.5 укладеного договору, оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім гарантованого начальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах ста відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

В силу п.п. 10.1 договору, останній набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Надалі, 17.01.2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до даного договору, згідно умов якої вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до п.п. 5.5 додаткової угоди, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Згідно п.п. 11.1 додаткової угоди до договору, договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що в період з січня по червень 2015 року позивач на виконання вимог зазначеного договору надав відповідачу послуги з транспортування природного газу на загальну суму 8172590,16 грн. Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вказаний період.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом, в обґрунтування останнього позивач вказав, що оплата відповідачем за надані послуги згідно договору здійснена частково з порушенням строків оплати, а інша частина взагалі не сплачена, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість перед позивачем в сумі 6831340,11 грн. В підтвердження наявності зазначеної заборгованості позивачем подано до суду відповідний розрахунок. Відтак, ПАТ "Укртрансгаз" звернулось з позовом про стягнення з ПАТ "Житомиргаз" 6831340,11 грн. основного боргу, 2128054,67 грн. пені, 629520,24 грн. штрафу 142853,06 грн. 3% річних, 357289,09 грн. інфляційних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.04.2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 11.05.2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог в сумі 6693354,22 грн.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 11. ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.2 ст. 11. ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судами обох інстанції та зазначено вище, між сторонами укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н12, що за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. В силу ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, а з матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015 року, 19.02.2015 року, 18.03.2015 року, 18.05.2015 року, 16.07.2015 року, 20.08.2015 року, 18.02.2016 року, 21.03.2016 року, 21.03.2016 року між позивачем, відповідачем, ГУ Державної казначейської служби України в Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської облдержадміністрації, НАК "Нафтогаз України" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №87/у, №88/у, №409/у, №576/у, №577/у, № 1067/у, №1575/у, №1799/у, №1042/у, №1043/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, предметом яких була організація проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

При прийнятті відповідних рішень, сторони керувались, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 року №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.02.2009 року №55/57/43, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Відповідно до п.п. 2.1-2.3 зазначеного Порядку постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння або договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Пунктом 2.7 Порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Враховуючи вищевикладене, підписання сторонами у 2015-2016 роках спільних протокольних рішень і виконання положень останніх, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 року № 55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором №/Н12 від 27.09.2011 року, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Крім того, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору №/Н42 від 27.09.2011 року.

Враховуючи це, для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, необхідно щоб оплата за послуги з транспортування газу була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач чітко виконував положення спільних протокольних рішень, що свідчить про належне виконання останнім своїх зобов'язань в цій частині за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н12 від 27.09.2011 року.

З оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що останнім здійснено перевірку порядку оплати заборгованості по договору, в результаті якої встановлено, що відповідачем основний борг, станом на день розгляду справи, сплачено в повному обсязі, 3395702,95 грн. - після порушення провадження у справі. Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи платіжним дорученням №179, 180 від 22.03.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно та законно додатковим рішенням від 11.05.2016 року припинив провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 3395702,95 грн.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що відповідача було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини останнього у прострочені платежів.

Такі обставини, згідно ст. 218 ГК України, ст. 614 ЦК України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, так само як і нарахування 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахувань інфляційних втрат.

Враховуючи норми зазначених статей, судом першої інстанції, з яким повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ "Укртрансгаз", а відтак, апеляційна скарга останнього на рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 2128054,67 грн. пені, 629520,24 грн. штрафу 142853,06 грн. 3% річних, 357289,09 грн. інфляційних не підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 28.04.2016 року у справі № 906/210/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демянчук Ю.Г.