Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

09 червня 2016 року справа № 927/271/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промжитлосервіс"
01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 1 оф. 176
Відповідач: Відділ освіти Чернігівської районної державної адміністрації
14024, м. Чернігів, вул. Шевченка, 48
про стягнення 86347,33 грн.
Суддя В.М. Репех

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1-представник, дов. від 29.04.2016 року № 5

від відповідача: ОСОБА_2-юрисконсульт, дов. від 04.01.2016 року.

В судовому засіданні 09.06.2016р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Прожитлосервіс" заявлено позов до Відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації про стягнення 86347,33 грн. заборгованості за надані послуги відповідно до договору № 373 від 31.08.2015 року. З них: сума основного боргу в розмірі 78223,00 грн; пеня в сумі 7240,97 грн; 3% річних в сумі 495,06 грн.; інфляційні втрати в сумі 388,30 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на Договір про надання послуг за № 273 від 31.08.2015 та актів здачі-прийняття наданих послуг.

Відповідач в відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до п. 2 Розділу І "Положення про відділ освіти", відділ освіти є бюджетною неприбутковою установою.

У відповідності до Розділу IV Положення, відділ освіти є розпорядником бюджетних коштів, бере участь у розробці проекту економічного і соціального розвитку району, здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету.

Згідно п. 6 Положення відповідно до затвердженого бюджетного розпису відділ освіти одержує бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Рішенням про виділення коштів, в тому числі і на оплату наданих послуг за договором № 273 від 31.08.2015 року, укладеним між Позивачем иа Відповідачем, приймається Чернігівською районною радою в порядку визначеному ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні".

Необхідність проведення гідрохімічної очистки системи опалення Пакульської ЗОШ і відповідно укладання договору на надання таких послуг була обумовлена заміною котельного обладнання на нове, що підтверджується укладеним відповідним договором та актами виконаних робіт.

Листом від 13.11.2015 року № 01-15/1387 Відповідач звертався до фінансового управління Чернігівської районної державної адміністрації для подальшого винесення нею цього питання на розгляд чергової сесії районної ради, що і було зроблено шляхом подання пропозицій по змінам по бюджету на 2015 рік за рахунок перевиконання дохідної частини бюджету району проте, листом від 14.12.2015 року № 01-04/921 фактично відмовила у виділенні коштів на оплату послуг Позивача до кошторису відділу освіти 2015 рік.

В подальшому кошторисом від 08.02.2016 року складеним на підставі Рішення сесії ЧРР від 29.01.2016 року бюджету Чернігівського району на 2016 рік Відповідачем було передбачено кошти на оплату наданих послуг з гідроочистки системи.

18.02.2016 року на адресу Чернігівської РДА. Надійшов лист Чернігівської районної ради від 17.02.2016 року № 01-04/137 з пропозицією утриматися від здійснення оплати за надані позивачем послуги. До даного листа буд доданий Акт від 12.02.2016 року робочої групи щодо перевірки ефективності проведення робіт з гідроочистки систем опалення.

В своїх додаткових поясненнях позивач вказує на те, що укладений договір підписаний обома сторонами, а отже сторони визначили і погодили його зміст.

На час розгляду позовної заяви Договір від 31.08.2015 року № 273 є дійсним оскільки судом не встановлено інше.

За приписами ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як було вказано вище передача і прийняття виконаних робіт за договором була здійснена відповідно до актів приймання виконаних робіт форми КБ-2в. Акт був підписаний відповідачем без заперечень з його сторони.

Таким чином, ТОВ «Промжитлосервіс» вважає, що не порушувало приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Наприкінці, Позивач хотів би також висловити свою думку щодо того моменту, що на час підписання Договору від 31.08.2015р. № 273 - у відповідача були відсутні бюджетні асигнування та вказаний договір нібито було підписано Відповідачем з перевищенням своїх повноважень.

Позивачем, на час укладення Договору про надання послуг від 31.08.2015р. № 273, було перевірено повноваження керівника Відділу освіти Чернігівської РДА на право укладення зазначеного договору у відповідності з положеннями ст.ст. 627, 628 ЦКУ, крім того, Відповідачем було надано Позивачу для перевірки:

- Положення Про Відділ освіти Чернігівської районної державної адміністрації;

- Наказ про призначення керівника Відповідача на посаду начальника відділу освіти.

Також, Відповідач завірив Позивача, що має необхідні асигнування на оплату наданих послуг по договору від 31.08.2015р. №273, оскільки місцевим бюджетом вже на середину 2015 року - перевиконано дохідну частину бюджету на суму більше 5 млн. грн.

Після виконання договору та підписання актів наданих послуг до нього, Відповідач повідомив Позивача, що ним підготовлено відповідні зміни до кошторису 2015 року, які подано на розгляд до фінансового управління Чернігівської районної державної адміністрації (копія звернення до фінансового управління та копія кошторису є в матеріалах справи), пізніше останнім підготовлено та подано на розгляд бюджетної комісії Чернігівської районної ради відповідне подання.

У квітні 2016 року Відповідач повідомив Позивача, що в середині грудня 2015 року, під час засідання бюджетної комісії Чернігівської районної ради, було розглянуто подання фінансового управління Чернігівської районної державної адміністрації про збільшення бюджету Відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації, але ЖОДНОГО письмового рішення з цього приводу не було прийнято, що позбавило Відповідача своєчасно зареєструвати зазначені бюджетні зобов'язання за договором від 31.08.2015р. № 273 в органі казначейства, у зв'язку з безпідставним не виділенням органом місцевого самоврядування, відповідних бюджетних асигнувань.

Тільки наприкінці січня 2016 року Чернігівська районна рада прийняла рішення про виділення необхідної суми для оплати наданих послуг (копія відповідного рішення є в матеріалах справи), але у лютому 2016 року розпорядженням голови Чернігівської районної ради було створено відповідну робочу групу (комісію), яка згідно своїх висновків, запропонувала утриматися районну раду від оплати за надані послуги, в т.ч. і за послуги згідно Договору від 31.08.2015р.

№273.

Враховуючи, ситуацію що склалася, Позивач з метою захисту своїх порушених прав був змушений звернутися з відповідної позовної заявою до суду про стягнення заборгованості за Договором від 31.08.2015р. №273.

Враховуючи всі зазначені вище обставини, Позивач вважає, що відсутні будь-які підстави вважати зобов'язання Відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації, взяті Відповідачем згідно Договору від 31.08.2015р. №273 - недійсними в порядку статті 48 бюджетного кодексу України.

Свою правову позицію Позивач грунтує на наступних нормах матеріального та процесуального права.

Згідно положень науково-практичного коментаря до ст. 48 Бюджетного кодексу України, прийняття бюджетних зобов'язань і проведення видатків розпорядниками бюджетних коштів допускається тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Порядком обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державного казначейства України, затвердженим Наказом Державного казначейства України №136 від 9 серпня 2004 р. передбачено, що розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов'язання за загальним фондом бюджету в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, за спеціальним фондом бюджету в межах відповідних фактичних надходжень до цього фонду та бюджетних асигнувань (у розрізі складових спеціального фонду відповідно із зведенням показників спеціального фонду кошторису), встановлених кошторисом, виходячи з потреби виконання пріоритетних заходів поточного бюджетного року і з урахуванням необхідності здійснення платежів для погашення бюджетних зобов'язань минулих періодів.

Якщо зобов'язання не зареєстроване у Державному казначействі України в Реєстрі бюджетних зобов'язань, воно визнається недійсним. Бюджетна установа в особі її керівника, як розпорядник бюджетних коштів, має привести дане зобов'язання у відповідність до бюджетного законодавства або переглянути свою участь в зобов'язальних відносинах (договір, на підставі якого виникають зобов'язальні відносини, може бути припинений відповідно до ст.ст. 202-206 Цивільного кодексу України або визнаний недійсним відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України) і за можливості вийти з них.

Як вбачається з наведеного вище, лише бюджетне зобов'язання, не зареєстроване в державному казначействі України в реєстрі бюджетних зобов'язань - визнається недійсним, зазначена норма матеріального права жодним чином не скасовує дійсність самого договору, тому як вже зазначалось, Договір від 31.08.2015 року № 273 є дійсним оскільки судом не встановлено

Інше

Недійсність укладеного між сторонами правочину не встановлена безпосередньо законом (що унеможливлює вважати його нікчемним, тобто він є оспорюваним), а в судовому порядку останній також недійсним не визнавався.

Зазначеного висновку дійшов Дніпропетровський апеляційний господарський суд, при розгляді аналогічної справи № 904/1087/13-г за позовом ТОВ «Енергозберігаючі технології 2010» до комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №6 «Сонечко» комбінованого типу Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (м. Вільногірськ Дніпропетровської області) про стягнення заборгованості за договором підряду, за яким також не було взято відповідне бюджетне зобов'язання.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову

Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.).

Згідно п. 1 ст. 111.16 ГПК України однією з підстав для подання заяви про перегляд судових рішень господарських судів є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно ч. 1 ст. 111.28 ГПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

До аналогічного висновку, з урахуванням зазначених вище норм матеріального та процесуального права, прийшов Вищий господарський суд України у своїй постанові від 23.08.2012р. при розгляді аналогічної справи № 15/5027/715/2011, за позовом ПП «Газбудсервіс» до Управління капітального будівництва Чернівецької обласної державної адміністрації.

При винесенні рішення, прошу врахувати, що Відповідачем вживалися заходи по приведенню зобов'язання за договором від 31.08.2015р. № 273 до норм діючого бюджетного законодавства України, а саме до вимог статті 48 Бюджетного кодексу України та з незалежних від Позивача та Відповідача обставин бюджетні асигнування не були передбачені у кошторисі Відповідача за 2015 рік.

Таким чином, Договір від 31.08.2015р. №273 не може бути визнаний недійсними у безспірному порядку згідно статті 48 Бюджетного кодексу України, оскільки на час дії договору, кошти для забезпечення його виконання були в наявності, а бюджетне законодавство передбачає можливість перерозподілу залишку (дохідної частини) бюджету у майбутніх періодах.

Справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 між ТОВ Промжитлосервіс та Відділом освіти Чернігівської районної державної адміністрації укладено договір про надання послуг № 273 (далі Договір).

Відповідно до п.1.1., 1.2. Договору, Замовник доручає, а Виконавець зобовязується надати такі послуги: гідрохімічне очищення системи опалення двоповерхової будівлі школи за адресою: Чернігівський р-н, с.Пакуль, вул. Жовтнева,70, а Замовник зобовязується своєчасно прийняти і оплатити послуги, які визначені у п.1.1. Договору.

Відповідно до п.1.3. Договору, послуги за цим договором передаються Виконавцем Замовнику на підставі акту здачі-прийняття наданих послуг, який підписується обома сторонами. У цьому договорі під актом сторони розуміють акти, складені за типовою формою КБ-2в та довідки, складені за типовою формою КБ-3.

Факт надання відповідачу послуг підтверджується підписаним двостороннім актом виконаних робіт від 04.09.2015 на суму 78223,00грн.

Відповідно до наданого акту, позивачем виконано гідрохімічне очищення системи опалення двоповерхової будівлі школи за адресою Чернігівський р-н с.Пакуль, вул. Жовтнева,70, а відповідачем без заперечень прийнято якісно та в повному обємі виконані позивачем послуги.

Відповідно до п.3.1.- 3.3. Договору, за надані послуги згідно п.1.1. цього договору Замовник сплачує Виконавцю суму, яка буде визначена актом здачі-прийняття наданих послуг; оплата здійснюється протягом 10 календарних днів після підписання Замовником та Виконавцем актів здачі-прийняття наданих послуг у безготівковій формі шляхом перерахування Замовником грошових коштів на поточний рахунок Виконавця; сторони погодились, що кінцевий термін оплати Замовником наданих і прийнятих послуг з урахуванням п.3.2. здійснюється не пізніше 31 грудня 2015року.

Позивачем надані відповідачу послуги за Договором, вартість яких складає 78223,00грн..

Відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті наданих послуг до 31.12.2015 не виконав.

Позивач направив відповідачу вимогу від 25.02.2016 року № 42, про сплату заборгованості за надані послуги.

Станом на час порушення провадження у справі відповідачем не виконано зобовязання перед позивачем по оплаті вартості наданих послуг в сумі 78223,00грн., що слугувало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Разом з цим, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обовязки особа здійснює у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства за приписами ст.13,14 ЦК України.

Так, Договір №273 від 31.08.2015 укладений між ТОВ Промжитлосервіс та Відділом освіти Чернігівської районної державної адміністрації.

Відділ освіти (відповідач по справі), згідно витягу з Положення, є бюджетною неприбутковою установою, розпорядником бюджетних коштів та підрозділом Чернігівської районної державної адміністрації, яка в свою чергу є місцевим органом виконавчої влади, відповідно до Закону України Про місцеві державні адміністрації.

Приписами ч.3 ст.8 Господарського кодексу України визначено, що безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватись лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України.

Враховуючи той факт, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів, тому укладання будь-яких договорів на підставі яких останній бере бюджетні зобовязання необхідно здійснювати з врахуванням положень Бюджетного кодексу України.

Приписами ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Враховуючи специфіку фінансування державних установ, при укладанні договору про закупівлю необхідно обов'язково ураховувати ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України та передбачити умову виникнення платіжних зобов'язань виключно при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування). Бюджетним періодом, за приписами ст.3 Бюджетного кодексу України є один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, враховуючи положення вищевказаних норм, при укладенні Договору №273 від 31.08.2015 та взятті зобовязань по оплаті послуг отриманих в 2015 році, відповідачу необхідно було закласти оплату послуг по гідрохімічному очищенню системи опалення в його кошторис на 2015 рік.

Проте, кошти по Договору №273 від 31.08.2015 в сумі 78223,00 грн. не закладались в кошторис на 2015 рік, що підтверджується кошторисом на 2015 рік з розшифровкою закладених коштів і залученим до матеріалів справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відділ освіти Чернігівської районної державної адміністрації уклало договір №273 від 31.08.2015 на придбання послуг на суму 78223,00 грн. з гідрохімічного очищення системи опалення двоповерхової будівлі школи за адресою: Чернігівський район, с.Пакуль, вул. Жовтнева,70 протягом бюджетного періоду 2015 рік, а також взяло зобовязання до 31.12.2015 року здійснити оплату прийнятих послуг протягом цього ж періоду, без відповідних встановлених бюджетних призначень і асигнувань на 2015 рік, що суперечить вимогам статей ст. 22, 23 Бюджетного кодексу України, тобто укладення договору про надання послуг №273 від 31.08.2015 та придбання послуг на суму 78223,00 грн. проведено за відсутності бюджетного фінансування на ці цілі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобовязань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 № 309, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами (планами використання бюджетних коштів), враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік органами Казначейства; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації - центральним органом виконавчої влади, визначеним Кабінетом Міністрів України. Розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобовязання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобовязання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач договір про надання послуг №273 від 31.08.2015 не зареєстрував як юридичне зобовязання в територіальному органі Державної казначейської служби України, оскільки за даним договором не було виділено відповідних призначень, видатки на бюджетний 2015 рік не передбачались.

З огляду на відсутність бюджетних асигнувань в кошторисі відповідача на 2015 рік, відсутності як рішення так і внесених змін до рішення районної ради щодо виділення коштів (видатків) такому розпоряднику бюджетних коштів як відділу освіти Чернігівської районної державної адміністрації на 2015 рік, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав (повноважень) для укладення договору та придбання послуги у позивача на суму 78223,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України, розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що приписами наведеного акту законодавства визначена недійсність укладення договору та придбання послуги протягом бюджетного періоду без відповідного бюджетного асигнування взятого розпорядником бюджетних коштів.

Виходячи з викладеного, господарський суд приходить до висновку, що недійсність зазначеного договору визначена Законом, а саме ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Виходячи з викладеного, господарський суд приходить до висновку, що договір №273 від 31.08.2015 року в силу приписів ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом, а саме ч.3 ст.48 Бюджетного кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 4 ст.48 Бюджетного кодексу України визначено, що зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Виходячи з викладеного, у господарського суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача, що заявлені на підставі нікчемного правочину.

З огляду на викладене, доводи позивача про виділення коштів відповідачу на оплату послуг за договором №273 від 31.08.2015 в іншому бюджетному періоді, а саме в 2016 році, не приймаються судом до уваги, оскільки не впливають на встановлення факту нікчемності правочину.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування як складової національного законодавства рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року та Постанову Верховного Суду України від 15.05.2012 року по справі №11/446, оскільки у цій справі встановлено факт відсутності прийняття рішення районною радою на видатки відділу освіти на послуги гідроочищення взагалі на 2015 рік, а не відсутність бюджетних коштів у передбачених видатках бюджету у відповідача, що спричинило не оплату державними коштами, що має суттєву різницю для правозастосування наведеного рішення та Постанови.

Інші доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи господарським судом, позивач не подав доказів на підтвердження доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне покласти витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, ст.-ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя В.М.Репех

Повний текст рішення підписано 10.06.2016 року

Суддя В.М.Репех