ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"13" червня 2016 р. Справа № 911/1905/16

Суддя Колесник Р.М. розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бровари

про стягнення 18 000,00 гривень,

ВСТАНОВИВ:

10.06.2016 Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 9 000,00 гривень та пені у розмірі 9 000,00 гривень згідно рішення адміністративної колегії від 27.03.2015 № 38/02-р-к.

Вказана позовна заява не може бути прийнята до розгляду господарським судом Київської області з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Всупереч зазначеному, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору. Натомість до позовної заяви долучено клопотання, в якому позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору чи відстрочити сплату судового збору.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України перебуває в стані припинення та на 2016 рік йому взагалі не виділено коштів для сплати судового збору, на рахунках відсутні грошові кошти, достатні для сплати судового збору за подання відповідного позову. В підтвердження зазначених обставин позивачем надано копію кошторису на 2016 рік, довідку про зміни до кошторису та довідку про залишок коштів на рахунку від 08.06.2016 .

Надаючи доводам позивача в цій частині належну юридичну оцінку суд виходить з наступного.

Приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З огляду наведеного, за подання у 2016 році до господарського суду заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, при зверненні до суду Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 9 000,00 гривень та пені у розмірі 9 000,00 гривень, сума належного до сплати судового збору становить 1378,00 гривень.

Згідно. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У зв'язку з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 22.05.2015 N 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01.09.2015, внесено суттєві зміни до Закону України «Про судовий збір», які полягають, зокрема у позбавленні пільг щодо сплати судового збору органів прокуратури, державних органів (зокрема Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень), органів місцевого самоврядування.

Крім того, Прикінцевими положеннями цього ж Закону на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Встановлена Законом України «Про судовий збір» можливість звільнити заінтересовану особу від сплати судового збору, на думку суду, слід розуміти, як виняткову, що має застосовуватися у виключних випадках, коли настання скрутного фінансового становища стало непередбачуваним, повязаним, в тому числі із діями тієї особи, щодо якої подано відповідний позов.

Саме в таких випадках, застосування механізму звільнення чи відстрочення сплати судового збору можна вважати виправданим.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які перешкоджають сплаті ним судового збору (станом на час звернення до суду з позовною заявою), а також доказів того, що протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду справи позивач зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

В заяві позивача про звільнення його від сплати судового збору наведено один єдиний аргумент відсутність належного державного фінансування по статті витрат, за рахунок яких може сплачуватися судовий збір.

Водночас, позивачем не доведено, що він вживав усіх можливих заходів з метою дотримання державою належного фінансування своїх витрат, в тому числі необхідних для сплати судового збору, адже саме зобовязанням держави є належне фінансування своїх органів, підприємств та установ.

Вирішення негативних наслідків неналежного виконання державою своїх функцій в частині фінансування державних органів не може перекладатися на суд у спосіб звільнення позивача від виконання ним вимог Закону України «Про судовий збір», адже такі функції суду йому не притаманні та інше розуміння цього може призвести до нівелювання положень зазначеного закону, в умовах коли державні органи, зазвичай не в повній та необхідній мірі отримують бюджетне фінансування своїх витрат.

Задоволення заяви позивача про звільнення його від сплати судового збору призведе до ситуації коли держава в особі Верховної Ради України встановивши певний порядок сплати судового збору, в особі іншого державного органу суду, надасть іншому державному органу Антимонопольному комітету України, його відділенням преференцію на невиконання вимог закону, пославшись лише на те, що ця ж держава не забезпечила належне фінансування своїх органів на рівні, що є необхідним для сплати встановлених державою ставок судового збору.

Відтак, наведені позивачем обставини не можуть бути сприйняті судом у якості виключних та непередбачуваних, а системне недофінансування державних органів має вирішуватися у спосіб або забезпечення такого належного фінансування в подальшому, що не виключає подання відповідного позову після його отримання, або у спосіб законодавчих змін щодо пільг державних органів по сплаті судового збору чи встановлення законом ставок судового збору на рівні, що відповідатиме рівню державного фінансування своїх установ та організацій.

З огляду на це, враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, у той час як судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору або її відстрочку, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви без розгляду в порядку п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. ст. 57, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позовну заяву Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 9 000,00 гривень та пені у розмірі 9 000,00 гривень згідно рішення адміністративної колегії від 27.03.2015 № 38/02-р/к та додані до неї документи повернути без розгляду.

Суддя Р.М. Колесник