ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Справа № 915/298/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159

відповідач: Публічне акціонерне товариство

«Миколаївська теплоелектроцентраль»

54008, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 18.

Про: стягнення заборгованості в сумі 9516929,60 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю.

ОСОБА_2, за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 22.03.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача заборгованість (за січень, лютий 2016 року) в сумі 8366277,37 грн., пеню в сумі 1043695,80 грн., 3% річних у розмірі 71189,54 грн., суму на яку збільшено борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 35766,89 грн.

Остаточно заявою № 1140 від 12.05.2016 року, яка надійшла до суду 12.05.2016 року, позивач керуючись ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 9890054,96 грн. (за січень, лютий, березень 2016 року), пеню в розмірі 440308,38 грн., 3% річних у сумі 32215,51 грн. інфляційних у сумі 207978,68 грн.

На підставі змісту абз. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Отже, судом заяву позивача № 1140 від 12.05.2016 року про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду з подальшим її дослідженням.

Крім цього, 31.05.2016 р. від позивача до суду надійшла заява вх № 9993/16, в якій останній зазначає, що відповідачем починаючи з 11.05.2016 р. частково сплачено основний борг в розмірі 652030,68 грн., що на погляд позивача, свідчить про необхідність припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 652030,68 грн.

Отже, позивач усно 06.06.2016 року в судовому засіданні підтвердив, що сума основного боргу у відповідача станом на 30.05.2016 року складає в розмірі 9238024,28 грн. (9890054,96 грн. - 652030,68 грн.)

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на підставі умов заяви-приєднання №09420U2BQVAT016 до умов договору про розподіл природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.01.2016 року (умов типового договору розподілу природного газу); актів наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2016 року №МКП 00002634, від 29.02.2016 року № МКП 00005208, від 31.03.2016 року № МКП 00007735; актів приймання-передачі про фактичний обєм розподіленого та спожитого природного газу за січень, лютий та березень в кількості 26533,434 тис. куб.м.; банківських виписок про проведення часткових оплат за спірний період; претензії № 1079 від 05.02.2016 року; акту звірки від 21.03.2016 року, підписаного обома сторонами; Кодексу розподільних систем (далі Кодекс ГРС), Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498, Постанови НКРЕКП від 29.12.2015 року № 3181, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 258, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 173, 193, 232 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що станом на день предявлення позову відповідач має заборгованість за послуги з розподілу природного газу за період з січня по березень 2016 рік.

Відповідач у відзиві просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову на підставі Кодексу ГРМ, Закону України «Про ринок природного газу», Закону України «Про теплопостачання», Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціального із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу та посилаючись, по-перше, на те, що жодного рахунку на адресу ТЕЦ (для здійснення попередньої оплати або кінцевих розрахунків) позивачем не направлялось. До теперішнього часу ТЕЦ не отримувало жодного відповідного рахунку Оператора ГРМ (позивача), а отже і підстави для сплати на умовах договору розподілу природного газу не виникли та /або відсутні.

По-друге, ТЕЦ звертає увагу суду на те, що за вказаними Постановами НКРЕКП № 217 та № 3115 встановлено нормативи перерахування коштів за категоріями споживачів (населення, бюджетні установи, релігійні організації, інші споживачі), що в свою чергу зобовязує позивача аргументувати свої вимоги відповідним чином в т.ч. щодо розрахунку позовних вимог.

По-третє, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що на теперішній час, на виконання постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», в т.ч. ТЕЦ та позивачем підписано протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України за яким ТЕЦ перераховує позивачу кошти в сумі 5615373 грн., у тому числі ПДВ 935895,50 грн., за розподіл природного газу 2016 р. згідно з договором від 01.01.2016 р. № 09420U2BQUAT016 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення за розподіл природного газу за 2016 рік, договір від 01.01.2016 р. №09420U2BQUAT016, 5615373 грн. у тому числі ПДВ 935895,50грн.». Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміти та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ "Укртрансгаз". Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. Зазначений вище порядок відсилає до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом № 493/688 від 03.08.2015 р. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за яким визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20. В силу п. 1.1 Порядку №493/6881.5 усі учасники розрахунків зобов'язані забезпечувати підписання спільних протокольних рішень на проведення розрахунків протягом 2 робочих днів з дня отримання таких спільних протокольних рішень. На теперішній час вказане протокольне рішення знаходиться на етапі узгодження між ПАТ «Укртансгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

06.06.2015 р. суд, за результатами розгляду справи, на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд

встановив:

Між сторонами відповідно до заяви-приєднання № 09420U2BQUAT016 від 01.01.2016 року був укладений типовий договір розподілу природного газу згідно з предметом якого позивач, як оператор ГРМ, зобовязався надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а відповідач, як споживач, зобовязався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначених цим договором.

За умовами п. 2.3 договору передбачено, що при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобовязується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію змісту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що обєм розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим договором.

Розділом 6 сторони передбачили, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем, за тарифом встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата) з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.1 договору); розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 договору); оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем , який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунку оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок оператора ГРМ (п.6.4 договору).

За умовами п.12.1 сторони дійшли згоди, що даний договір укладається на невизначений строк.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, відповідно до п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного договору позивач, у період з січня по березень 2016 року, здійснив розподіл природного газу відповідачу, а останній прийняв зазначені послуги в кількості 26533,434 тис. куб.м. на загальну суму 23017223,33 грн., що підтверджується наступними доказами:

1) актами наданих послуг з розподілу природного газу:

- за січень 2016 р. № МКП00002634 на суму 10118468,89 грн.;

- за лютий 2016 р. № МКП00005208 на суму 7130084,44 грн.;

- за березень 2016 р. № МКП00007735 на суму 5768670,00 грн.

2) актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.01.2016 року на загальну суму 9999574,38 грн.;

- від 31.01.2016 року на загальну суму 9600,32 грн.;

- від 31.01.2016 року на загальну суму 14088879,58 грн.;

- від 29.02.2016 року на загальну суму 3945,53 грн.;

- від 29.02.2016 року на загальну суму 6826786,51 грн.;

- від 29.02.2016 року на загальну суму 10077361,40 грн.

3) актами приймання-передачі про фактичний обєм розподіленого та спожитого природного газу:

- за січень в кількості 11664,210 тис. куб.м.;

- за лютий в кількості 8219,307 тис. куб.м.;

- за березень в кількості 6649,917 тис. куб.м.

Наведені акти підписані та скріплені печатками обох підприємств, без розбіжностей та зауважень.

Доказів вручення або направлення відповідачу рахунків на оплату послуги з розподілу природного газу за спірний період, позивачем суду не надано.

Оскільки позивачем не доведено, що умови п.6.4 Типового договору, в частині виставлення рахунків, ним були дотримані, то суд вважає, що обовязок відповідача по оплаті боргу за надані послуги з розподілу природного газу мав виникнути лише після предявлення позивачем вимоги в порядку ст.530 ЦК України.

Відповідно ж до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки законом не визначено форму предявлення такої вимоги покупцю, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом предявлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову.

05.02.2016 року позивач скерував на адресу відповідача претензію № 1079 щодо погашення заборгованості за надані послуги у розмірі 7794555,05 грн., в якій просив 7794555,05 грн. боргу перерахувати на поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ Кліринговий дім, МФО 300647, . Відповідь на вказану претензію міститься в матеріалах справи.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач свої договірні зобовязання щодо розрахунків за надані послуги по розподілу газу у вказаний період виконав частково, сплативши станом на 10.05.2016 року лише 13127168,37 грн.

Отже, за перевіркою суду сума основної заборгованості у відповідача перед позивачем по спірним відносинам за період з січня по березень 2016 року, дійсно складає в розмірі 9890054,96 грн. (23017223,33 грн. 13127168,37 грн.)

Вказані факти та обставини також підтверджуються підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків станом на 21.03.2016 р.

Але, судом перевірено та взято до уваги, повідомлення позивача та відповідача про те, що останній з 11.05.2016 року ще здійснив часткову оплату заборгованості в сумі 652030,68 грн., про що свідчить реєстр платежів.

Відповідно до правил п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Отже, враховуючи дату надходження позову до суду - 22.03.2016 року, перевіривши вказані обставини, на підставі наведеного суд припиняє провадження у даній справі в порядку п. 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК України в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача частини основного боргу в розмірі 652030,68 грн.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем станом на 30.05.2016 року складає в сумі 9238024,28 грн. (9890054,96 грн. -652030,68 грн.)

За приписами ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду належних доказів які б свідчили про вчасну та повну оплату позивачу по договору за розподілений природний газ у спірний період.

Посилання ж відповідача у спірних відносинах на постанову КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок) є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами.

Відповідно до п. 1 та 2 Порядку 217, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. Постачальник природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки (далі - постачальник із спеціальними обов'язками). - постачальник природного газу, на якого Кабінетом Міністрів України покладено спеціальний обов'язок щодо постачання природного газу визначеним категоріям споживачів згідно з статтею 11 Закону України «Про ринок природного газу».

Але між позивачем та відповідачем було укладено договір розподілу природного газу, відповідно до умов якого позивач, як оператор ГРМ, здійснює розподіл природного газу отриманого від постачальника відповідача до об'єктів відповідача, а тому посилання останнього на Порядок 217 є хибним так як зазначений нормативний документ не регулює правовідносини які виникли між сторонами.

Водночас відповідач посилається на той факт, що на виконання постанови КМУ від 11.01.2005р. № 20 між відповідачем та позивачем підписано протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України за яким відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 5615373грн., у тому числі ПДВ 935895,50грн., за розподіл природного газу 2016 р.

Але, спільне протокольне рішення, на яке посилається відповідач в запереченнях проти позову, на час розгляду даної судової справи не підписано всіма учасниками. Відповідно ж до п. 5.2. Протокольного рішення, воно набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за ним, а згідно п. 5.3 є чинним у разі проведення відповідного фінансування. Враховуючи наведене Спільне протокольне рішення не є чинним на даний час.

Крім того, обґрунтовуючи неможливість виконання умов укладеного договору розподілу природного газу відповідач вказує на відсутність у розрахунках позивача посилань на категорії споживачів, пояснюючи тим, що ТЕЦ здійснює розрахунки за природний газ, спожитий для виробництва теплової енергії, відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 р. №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (далі - Порядок 217). З цією метою відповідач відкрив рахунки із спеціальним режимом використання для кожної категорії споживачів теплової енергії, на які надходить оплата за послуги з централізованого опалення та здійснюється розподіл коштів між єдиним постачальником природного газу, яким є ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Водночас таке зауваження відповідача не є обгрунтованим, оскільки умови договору укладеного між позивачем та відповідачем по даним спірним відносинам не містять відповідні вимоги до ПАТ "Миколаївгаз".

Отже, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог по стягненню з відповідача основної заборгованості, але з урахуванням вищенаведеного - задоволенню їх частково.

Відповідно до приписів ст. ст. 526, 525, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п. 8.2 договору сторони дійшли згоди, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім наведеного, за умовами норм ст.ст. 610, п. 1 ст. 612, 625 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, не оплативши в повному обсязі отримані послуги, порушив взяті на себе договірні зобовязання.

За змістом п. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм, обставин справи, суд перевірив нарахування, здійснені позивачем до стягнення з боржника господарських санкцій, і дійшов висновку, що розрахунок суду повністю узгоджується з розрахунками позивача та складає в розмірі: 32215,51 грн. - 3% річних (за період з 18.02.2016 р. по 10.05.2016 р.), 207978,68 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції (за період за березень та за квітень 2016 р.) та 440308,38 грн. - пені (за період з 18.02.2016 р. по 10.05.2016 р.).

Підсумовуючи вищенаведене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 80, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» 54008, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 18, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, код ЄДРПОУ 05410,28 грн. - заборгованості, 32215,51 грн. 3% річних, 440308,38 грн. пені, 207978,68 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 203062,71 грн. судового збору.

3. В частині стягнення основного боргу в розмірі 652030,68 грн. провадження у справі припинити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 13 червня 2016 року.

Суддя О.Г.Смородінова