ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.06.2016 Справа № 905/1633/16

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Айдар м. Черкаси Черкаська область

до відповідача Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча м. Маріуполь Донецької області

про стягнення 387233,85 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 04.05.2016 р.,

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

06.05.2016 року позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 1111110,84 грн. Після зменшення суми заявленої до стягнення у звязку з перерахуванням боржником всієї суми боргу, просить суд стягнути з відповідача 387233.85 грн., з яких: пеня у розмірі 4237,97 грн., 351901,69 грн. сума інфляційних втрат та 31094,19 грн. сума 3% річних, нарахованих у відповідності до ст.625 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на укладений з відповідачем договір № 3197 від 05.11.2013 року на придбання технологічного обладнання на умовах встановленого договором строку, який порушений відповідачем, що явилось наслідком застосування неустойки, передбаченої договором і ст. 625 Цивільного кодексу України.

Від відповідача до суду надійшло клопотання від 24.05.2016р. (л.сп.38) про зміну найменування юридичної особи у звязку з зміною форми власності, про що свідчать внесенні зміни в установчі документи і в ЄДРПОУ. Клопотання задоволено.

30.05.2016 року на електронну адресу господарського суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання, яке призначене на 06.06.2016 року у режимі відео конференції. У клопотання відмовлено у звязку з встановленням відсутності вільного часу для проведення судового засідання в режимі відеоконференції, призначеного на 06.06.2016 року о 12:00 годин при проведенні господарським судом бронювання кабінету.

Відповідач у відзиву на позов просить суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимогах у повному обсязі у звязку з тим, що позивачем при здійсненні поставки товару не були передані усі перелічені в п. 6.3 договору документи, а тому обовязок сплатити поставлений товар у позивача не наступив.

Надано заяву про відстрочку виконання рішення на чотири місяці з дати набрання законної сили рішення. Обґрунтовуючи заяву, відповідач посилається на наступне:

- загострення соціально-політичної ситуації протягом 2015 року, військова агресія, анексія Криму і бойові дії на сході країни унеможливлює ведення керованої економічної діяльності на частині території країни, в тому числі місці знаходження підприємства відповідача. Звуження внутрішнього попиту і несприятлива зовнішня конюктура призвели до скорочення реального ВВП за підсумками 2014 року на 6,8%, відплив капіталу з країни та депозитів з банківської системи, посили девальвації, тиск на національну валюту.

- скорочення видобування вугілля, металургійного виробництва та машинобудування на підприємствах відповідача, які знаходяться у зоні проведення АТО.

- строк відстрочки в чотири місяці на думку відповідача є достатнім для отримання бюджетного відшкодування для належного виконання рішення суду.

06.06.2016 року на електронну адресу господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в якому зазначає, що 27.05.2016 року платіжним дорученням № НОМЕР_1 відповідачем перераховано на користь позивача 723876,99 грн., а тому станом на сьогоднішній день заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 3197 від 05.11.2013 року відсутня. Просить суд розглянути справу з урахуванням відзиву на позов та клопотання про відстрочку виконання судового рішення.

Представником позивача у судове засідання через канцелярію надано заяву про зменшення суми позовних вимог у звязку з оплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 723876,99 грн. після відкриття провадження у даній справі. Просить суд стягнути з відповідача 387233,85 грн., з яких: пеня у розмірі 4237,97 грн., 3% річних у розмірі 31094,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 351901,69 грн. Надано детальний розрахунок ціни позиву.

Оскільки в матеріалах справи достатньо документів для вирішення спору по суті, господарський суд вирішує справу без явки представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України.

Перевіряючи надані позивачем документи до позовної заяви, якими він обґрунтовує позовні вимоги, відзив на позов та заяву про відстрочення виконання рішення, встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам, суд -

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення пені за невиконання грошових зобовязань за договором № 3197 від 05.11.2013 року, нарахування інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором поставки № 3197 від 05.11.2013 року постачальник (позивач) поставляє, а покупець (відповідач) приймає і оплачує на умовах договору обладнання на умовах договору.

Відповідно п. 2.1 договору кількість, номенклатура обладнання вказуються у специфікаціях до договору, які є невідємними його частинами.

Специфікаціями № 9, № 10 до договору встановлено:

- умови поставки: DDP-склад покупця, м. Маріуполь, відповідно до «Інкотермс» у редакції 2010 року (п. 2 специфікації). Товар має поставлятись у тарі, яка забезпечує його зберігання та транспортування (п. 3 специфікацій);

Ціна на продукцію вказана в гривні за курсом НБУ. У випадку зміни курсу НБУ долара США на дату поставки, ціни у гривні будуть перераховані за новим курсом НБУ, який діяв на день поставки станом на 00:00 дати поставки (п. 9 специфікацій).

- строк поставки: 30 календарних днів з моменту підписання специфікації (п. 4 специфікацій);

- датою поставки вважається дата видаткової накладної з відміткою у товарно-транспортній накладній (п. 8 специфікацій);

- умови оплати: 100% протягом 5 календарних днів від дати поставки ТМЦ (п.5 специфікацій).

Оплата покупцем обладнання здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі (п. 5.1) Оплата здійснюється у термін, зазначений у специфікації, який обчислюється з моменту поставки обладнання та надання документів, вказаних в п. 6.3 договору (п. 5.2). Датою плати обладнання вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.3).

Пунктом 7.2 договору встановлена відповідальність за не виконання покупцем грошового зобовязання протягом більше ніж 30 календарних днів строку оплати обладнання у вигляді пені в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

Договір вступає в силу з моменту його підписання (п. 10.4).

Договір діє до 31.12.2013 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобовязань за договором (п.10.5).

Додатковою угодою № 1 від 31.12.2013 року пролонгований строк дії договору до 31.12.2014 року. Додатковою угодою № 2 пролонгований строк дії договору до 31.12.2015 року та встановлені форс-мажорні обставини.

За своїм змістом та правовою природою договір поставки № 3197 від 05.11.2013 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Судом з підтвердженням документів, які існують в матеріалах справи, встановлений факт,що позивачем на виконання умов договору протягом 2014 року були здійснені поставки обладнання за специфікаціями: № 9 (з урахуванням додаткової угоди № 2), № 10 від 07.11.2014 року на загальну суму 800991,79 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними.

Пунктом 5 специфікацій до договору визначений термін, протягом якого повинно бути сплачене обладнання, а саме: 100% в термін 5 календарних днів від дати поставки ТМЦ. Крім цього, пунктом 5.2 договору передбачена передача документів, перелічених пунктом 6.3 договору разом з передачею обладнання, зокрема виставлення рахунку.

Обладнання, яке отримано відповідачем відповідно до специфікацій № № 9, 10 до договору на загальну суму 800991,79 грн. сплачено у повному обсязі, але з прострочкою.

Отриманий товар по видатковим накладним:

- № 58 від 20.11.2014 року на суму 87114,80 грн. (з ПДВ) повинен бути сплачений до 25.11.2014 року.

- № 59 від 22.11.2014 року на суму 5914,07 грн. (з ПДВ) довіреність на отримувача № 4037 від 26.11.2014 року

- № 60 від 10.12.2014 року на суму 434777,64 грн. (з ПДВ) довіреність на отримувача № 4097 від 01.12.2014 року;

- № 61 від 10.12.2014 року на суму 273185,28 грн. (з ПДВ) довіреність на отримувача № 2870 від 05.12.2014 року.

Відповідно до умов пункту 6.3 договору позивачем виставлений рахунок № 69 від 20 листопада 2014 року на суму 87114,80 грн. за поставку товару за накладною № 58. За поставку товару за іншими накладними рахунки не виставлялись.

Платіжні доручення № 4329 від 11.02.2015р. на суму 16773,59 грн., № 4330 від 11.02.2015р. на суму 14083,44 грн., № НОМЕР_2 від 12.03.2016р. на суму 5761,59 грн., № НОМЕР_3 від 11.04.2016р. на суму 40496,18 грн., підтверджують сплату виставленого рахунку № 69, однак на іншу суму 77114,80 грн.

Після звернення позивача за захистом порушених прав до суду відповідачем сплачений заявлений борг у повному обсязі платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 27.05.2016р. на суму 723876,69 грн.

Виходячи з вищенаведеного судом встановлено, що на наступний час у відповідача відсутня основна заборгованість перед позивачем за поставлене обладнання на суму 800991,79 грн.

Несвоєчасне виконання грошового зобовязання стало підставою для нарахування пені відповідно до п. 7.2 договору за видатковими накладними по кожному окремому періоду прострочення у розмірі 4237,97 грн.

Вирішуючи спір в частині нарахування пені, господарський суд виходить з наступного:

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Пунктом 7.2 договору встановлена відповідальність за невиконання покупцем грошового зобовязання протягом більше ніж 30 календарних днів строку оплати обладнання у вигляді пені в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пеня обмежується відповідно до ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців. Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до частини шостої ст. 232 Цивільного кодексу України нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало було виконано.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, нарахована пеня не від дати виникнення у відповідача прострочки виконання грошового зобовязання, що суперечить вимогам ст. 232 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що сторонами договором передбачені: а) строк виконання грошового зобовязання; б) вид відповідальності за прострочення грошового зобовязання; в) розмір пені, а також доведено факт прострочення виконання боржником грошового зобовязання, господарський суд, зробивши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені у повному обсязі в сумі 4237,97 грн., оскільки позивачем розрахована сума пені в меншому розмірі ніж дозволяє чинне законодавство, що є його законним правом, та не суперечить вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання».

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з боржника, який своєчасно не виконав грошові зобовязання інфляційні витрати в сумі 351901,69 грн. і 3% річних в сумі 31094,19 грн., нарахованих за період з 26.11.2014р. по 15.04.2016 року.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Інфляційні втрати щодо заборгованості (грошового зобов'язання) це своєрідне здешевлення товару, якого зазнав позивач внаслідок інфляції.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 351901,69 грн. і 3% річних в сумі 31094,19 грн. за весь час прострочення.

Приймаючи до уваги, що позов виник з вини відповідача, на нього покладаються судові витрати в розмірі сплаченому позивачем при подачі позову оскільки відповідачем сплачений борг після звернення з позовом.

Розглядаючи заяву відповідача про надання відстрочки виконання рішення господарського суду по даній справі на чотири місяці з дати набрання законної сили рішення, господарський суд виходить з наступного.

Підставою для відстрочки виконання рішення господарського суду повинні бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим у строк, встановлений в наказі господарського суду.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у державі, наявність надзвичайних подій тощо.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи положення норм процесуального законодавства, при зверненні до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення заявником повинні бути доведені конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк.

Господарський суд на підставі п. 6 ст. 83 ГПК України, виходячи з загальних принципів реалізації своїх прав, наданих стороні ст. 22 ГПК України, обґрунтованості і доведеності всіх обставин справи, з огляду на всі представлені сторонами документи, дійшов висновку, що заява про відстрочення виконання рішення господарського суду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції і за змістом статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин. Абзац перший підпункту 2.5 пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду № 2 від 24.11.2014.

Фінансовий стан підприємства-боржника, проведення антитерористичної операції на території Донецької області, на якій знаходиться підприємство відповідача, внаслідок чого відбулось скорочення видобування вугілля, металургійного виробництва та машинобудування на підприємствах відповідача, а також розумний строк відстрочки для отримання бюджетного відшкодування для належного виконання відповідачем рішення суду є обставинами для надання відстрочення судового рішення.

Приймаючи до уваги, що боржником доведено конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим у строк, який буде встановлений в наказі господарського суду, господарський суд задовольняє заяву боржника про відстрочення виконання рішення строком на чотири місяці з дати набрання законної сили рішення.

На підставі ст. ст. 49, 82, 84, 81-1, 85, п. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Айдар про стягнення 387233,85 грн. з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», , Донецька область, м. Маріуполь 87504, вул. Левченка, б. 1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Айдар», , Черкаська область, м. Черкаси 18029, вул. Академіка Корольова, буд. 38/1 пеню в сумі 4237,.97 грн., інфляційні втрати в сумі 351901,69 грн., 3% річних в сумі 31094,19 грн., судові витрати в сумі 16666,67 грн.

Відстрочити виконання рішення на чотири місяці з дати набрання законної сили рішення.

Суддя С.Ю. Гринько