ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокуСправа № 912/1549/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Балика В.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс +"

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України

про стягнення 393 240,06 грн

за участі представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 06.06.2016 № 06/06-2016;

від відповідача участі не брали.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс +" подано до Господарського суду Кіровоградської області позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України заборгованості у сумі 393240,06 грн, з яких 45160,00 грн вартість переданих засобів захисту рослин та мікродобрив, 28230,06 грн суми неустойки (пені), 7850,00 грн штрафу, 312000,00 грн суми потрійної вартості посівного матеріалу.

Ухвалою від 19.04.2016 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/1549/16, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 11.05.2016 о 15:00.

Ухвалою від 11.05.2016 розгляд даної справи відкладено до 15:00 15.06.2016.

23.05.2016 на адресу Господарського суду Кіровоградської області надійшло додаткове обґрунтування Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс +" щодо позовних вимог про стягнення з відповідача вартості переданих ЗЗР та пені.

Окрім того, позивачем направлено до суду клопотання від 19.05.2016 № 38 про вихід за межі позовних вимог, за змістом якого просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 67596,19 грн.

Позивачем у судовому засіданні 15.06.2016 позовні вимоги підтримано повністю.

Відповідач участі повноважного представника у судовому засіданні не забезпечив, відзив на позовну заяву не подав, позовні вимоги не заперечив, хоча був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення 21.04.2016 та 16.05.2016 поштових відправлень за №№ 147 та 826 відповідно.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Господарський суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду спору по суті у даному судовому засіданні, явка учасників судового процесу у судове засідання обов'язковою судом не визнавалась, а відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Окрім того, процесуальний строк розгляду спору у даній справі, визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спливає 18.06.2016, жодним із учасників судового процесу не заявлено суду клопотання про його продовження.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в них та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив такі обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс +" (Замовник) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Червоний Землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської станції інституту сільського господарства степової зони НААН України (Підрядник) укладено договір підряду від 21.05.2015 № 7 (надалі за текстом - Договір).

За умовами укладеного Договору (п. 1.1) Підрядник зобов'язався на свій ризик виконати роботи з вирощування сільськогосподарських культур на належних йому земельних ділянках за завданням та з використанням матеріалів Замовника на умовах цього Договору, а Замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи, а також прийняти результат виконаних Підрядником робіт. Майнові права на врожай 2015 року сільськогосподарських культур, вирощений на умовах цього Договору, належать Замовнику.

Згідно з п. 1.2 Договору сторонами узгоджено, що для виконання підрядних робіт Замовник передає Підряднику насіння етапу насінництва відповідно до п. 1.6 цього Договору та добрива.

У відповідності до п.п. 1.3-1.6 Договору результатом виконаних робіт є переданий Підрядником Замовнику зібраний врожай соняшника товарного призначення.

Перелік, кількість та строки поставки ТМЦ, необхідні для виконання умов Договору, встановлені у Додатку № 1 до Договору.

Право власності на насіння, з якого буде вирощуватися врожай та вирощений соняшник товарного призначення належить Замовнику. Підрядник обліковує отримане насіння та зібраний врожай поза балансом згідно заставної ціни, вказаної у видатковій накладній на переміщення. Майнові права на майбутній врожай 2015 року, вирощений на умовах цього Договору, належить Замовнику.

Підрядник отримує від Замовника наступний насіннєвий матеріал (сировину) та вирощує соняшник товарного призначення: насіння (сорт категорія) PR63A90, найменування культури соняшник, кількість посівних одиниць (отриманого від Замовника) 40, сорт категорія (який буде вирощено) товарна, площа поля, на якому буде вирощено врожай 80 га, кінцевий строк передання результату робіт 01.11.2015 (п. 1.6 Договору).

Розділом 2 Договору сторонами погоджено, що враховуючи той факт, що повне виконання умов Договору вирощування насіннєвого матеріалу, передбачає суттєвий часовий період протягом якого відбувається зміна сезонів, кліматичних умов, а також різноманітних форс мажорних обставин, які прямо або опосередковано впливають на витрати сторін та неможливість визначення кількості витрат до моменту передання виконаних Підрядником робіт Замовнику, сторони визначили, що вартість виконаних Підрядником робіт, що підлягає сплаті останньому визначається сторонами.

Вартість виконаних Підрядником робіт визначається сторонами на підставі витрат, які були понесені Підрядником та Замовником, спрямованих на виконання умов Договору. Облік вказаних витрат здійснює Підрядник та подає звіт Замовнику з метою ознайомлення та затвердження.

Вартість робіт Підрядника визначається сторонами з урахуванням п. 2.2, та складається з собівартості робіт, виконаних Підрядником та його прибутку.

Згідно з Розділом 3 Договору роботи по цьому Договору складаються з наступних етапів:

ЕТАП І:

1. Обробка земельних ділянок під посів (оранка, боронування, культивація та ін.);

2. Внесення добрив;

3. Протруєння насіння;

4. Посів насіння;

5. Звіт про стан посівів.

ЕТАП ІІ:

1. Догляд за посівами;

2. Обробіток посівів засобами захисту рослин (гербіциди, пестициди, фунгіциди);

3. Внесення мікродобрив за необхідністю.

ЕТАП ІІІ:

1. Збирання врожаю (обов'язково у присутності представників/уповноважених Замовника);

2. Передавання Замовнику виконаних робіт та підписання Акта здавання-приймання виконаних робіт та Акта здавання-приймання результату виконаних робіт.

Виконання кожного етапу, вказаного у п. 3.1 Договору, відображається сторонами у відповідних Актах здавання-приймання результату виконаного комплексу робіт.

Кінцевий результат робіт приймається Замовником після проведення первинного очищення сільськогосподарських культур.

Кінцевим результатом виконаних робіт є переданий Замовнику зібраний врожай соняшника товарного призначення.

За умовами п. 3.7 Договору розрахунок за цим Договором здійснюється не пізніше 31 грудня 2015 року після підписання сторонами Акта здавання-приймання виконаних робіт та Акта здавання-приймання результату виконаних робіт.

Між сторонами підписано Додаток № 1 до Договору, згідно з яким сторонами узгоджено строки, порядок приймання-передачі насіння, добрив, а також їх приймання, розвантаження, складування та зберігання та необхідності визначення вищевказаного наступним чином: насіння соняшнику PR63А90, у кількості 40 посівних одиниць, строк поставки з 21.05.2015 по 26.05.2015.

Згідно з Додатком № 1 до Договору насіння підлягає прийманню-передачі шляхом підписання видаткової накладної на передачу матеріалів у переробку. Приймання-передача насіння здійснюється за місцезнаходженням складу Підрядника: Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Чарівне, у присутності представників обох сторін.

У відповідності до Розділу 5 Договору на Підрядника покладено, зокрема, такі обов'язки:

- попередити письмово Замовника про початок виконання робіт, передбачених Договором (внесення добрив, сівба, оброблення посівів ЗЗР, збирання врожаю та ін.) за 5 (п'ять) робочих днів;

- забезпечити організацію виконання робіт в повному обсязі відповідно до технології вирощування;

- подавати Замовнику по кожному етапу (циклу) робіт проміжний звіт про виконання етапу робіт, вказаних в Договорі, з визначенням переліку, обсягу виконаних робіт, витрат матеріалів, стану посіву протягом 5-ти робочих днів після завершення кожного етапу робіт. Звіт складається в двох екземплярах, по одному для кожної сторони, та підписується Замовником та Підрядником;

- в 5-денний термін з моменту завершення виконання робіт подати Замовникові на підписання Акт здавання-приймання виконаних робіт.

Замовник, у свою чергу, згідно з п.п. 5.2.1 Договору, зобов'язався своєчасно, згідно з Додатком № 1, надати Підряднику матеріали належної якості для виконання робіт на умовах цього Договору. При передачі матеріалів надати Підряднику підписану видаткову накладну на передачу матеріалів у переробку.

На виконання п. 1.6 Договору та Додатку № 1 до Договору згідно з видатковою накладною (у переробку) від 22.05.2015 № 2 (а.с. 21) позивачем поставлено відповідачеві обумовлений насіннєвий матеріал (сировину) на загальну суму 104000,00 грн.

Окрім того, додатково Замовником передано Підряднику засоби захисту рослин (ЗЗР) на загальну суму 45160,00 грн, що підтверджується видатковою накладною (у переробку) від 12.06.2015 № 3 (а.с. 22), у якій міститься посилання на укладений між сторонами Договір.

Відтак, Замовником виконано умови Договору в частині надання Підряднику посівного матеріалу.

Як стверджує позивач у позовній заяві, з часу передання Підрядникові насіння, засобів захисту рослин та мікродобрив Підрядник у порушення умов Договору не надав Замовникові жодного акта, який би свідчив про виконання робіт в рамках договору підряду № 7.

У пункті 1.6 Договору сторонами визначено кінцевий строк передання результатів робіт від Підрядника Замовникові 01.11.2015.

Поряд з цим, позивач вказує, що ні до цієї дати, ні після її спливу, Підрядник не сповістив Замовника про проведення будь-яких дій на посівах, акти, які б свідчили про виконання умов Договору, не надав, врожай насіння соняшнику товарного Замовнику не передав.

Матеріали справи свідчать про погодження сторонами усіх умов Договору шляхом його підписання та скріплення печатками.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір є договором підряду, відносини за яким регулюються параграфом 1 глави 61 Цивільного кодексу України "Загальні положення про підряд".

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною 1 статті 840 Цивільного кодексу України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, у зв'язку з невиконанням умов Договору позивач просить стягнути з відповідача: 45160,00 грн вартості переданих засобів захисту рослин та мікродобрив, 28230,06 грн неустойки (пені) на підставі пп. 6.1.7 Договору, 7850,00 грн штрафу на підставі п.п. 6.1.5 Договору, 312000,00 грн потрійної вартості посівного матеріалу на підставі п.п. 6.1.8 Договору.

Окрім того, у клопотанні про вихід за межі позовних вимог від 19.05.2016 № 38, за змістом якого позивач просить суд вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача пеню у сумі 67596,19 грн.

При розгляді даних позовних вимог господарським судом враховується таке.

За умовами п. 6.1 Договору у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним законодавством України.

Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору (п.п. 6.1.1).

Згідно з п.п. 6.1.5 Договору якщо Підрядник порушив вимоги п. 5.1.10 цього Договору з Підрядника стягується на користь Замовника штраф в розмірі 50,00 грн за кожен день прострочення надання звіту.

Відповідачем у справі не доведено суду виконання Підрядником умови Договору в частині подання Замовникові по кожному етапу (циклу) робіт проміжного звіту про виконання етапу робіт, визначеної п.п. 5.1.10 Договору.

Так, кінцевим терміном виконання Підрядником робіт за Договором сторонами визначено 01.11.2015. При цьому, Підрядником не доведено суду виконання ним п.п. 5.1.10 Договору ні до цієї дати, ні після неї.

За таких обставин, господарський суд погоджується з позицією позивача у справі щодо прострочення з 01.11.2015 відповідачем виконання п.п. 5.1.10 Договору.

За розрахунком позивача, який перевірено господарським судом, сума штрафу за порушення Підрядником п.п. 5.1.10 Договору складає 7850,00 грн за 157 днів прострочення (з 01.11.2015 по 05.04.2016).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Частиною 1 ст. 550 та частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Окрім того, у відповідності до п.п. 6.1.8 Договору в разі неналежного виконання Підрядником своїх зобов'язань згідно п. 5.1 цього Договору, що призвело до втрати або отримання в меншому об'ємі чи неналежної якості врожаю, ніж це визначено Договором, Підрядник зобов'язаний відшкодувати Замовнику збитки, завдані таким невиконанням у розмірі потрійної вартості отриманого від Замовника посівного матеріалу.

За розрахунком позивача, з яким погоджується господарський суд, сума потрійної вартості посівного матеріалу становить 312000,00 грн (104000,00 грн*3).

У відповідності до ст.ст. 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 9.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов'язань за цим Договором, якщо вони доведуть, що таке невиконання сталося внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини).

За умовами п.п. 9.4-9.6 Договору термін виконання зобов'язань за Договором відкладається при виникненні обставин, визначених в п.п. 9.1-9.3 цього Договору, на час, протягом якого останні будуть діяти.

Сторона, яка попала під дію форс-мажорних обставин і виявилася внаслідок цього нездатною виконувати зобов'язання за цим Договором, зобов'язана негайно, не пізніше 3-х календарних днів з моменту їх виникнення, в письмовій і усній формі проінформувати про це іншу сторону. Несвоєчасне інформування про форс-мажорні обставини позбавляє відповідну сторону права на них посилатися.

Фактом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, є довідка Торгово-промислової палати України.

Відповідачем у справі не надано господарському суду доказів на підтвердження обставин, визначених Розділом 9 Договору, відтак позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 7850,00 грн штрафу та 312000,00 грн потрійної вартості посівного матеріалу визнаються господарським судом доведеними позивачем та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 45160,00 грн вартості переданих за договором засобів захисту рослин та мікродобрив господарський суд вказує таке.

Як на підставу для стягнення з відповідача вказаних коштів позивач зазначає ст.ст. 840, 841 Цивільного кодексу України.

Позивач стверджує, що Замовником передано Підрядникові засоби захисту рослин та мікродобрива на суму 45160,00 грн згідно з видатковою накладною (у переробку) від 12.06.2015 № 3 та довіреністю на отримання ТМЦ від 12.06.2015 № 177 на виконання Договору підряду від 21.05.2015 № 7.

Господарським судом встановлено, що у видатковій накладній (у переробку) від 12.06.2015 № 3 сторонами як підставу поставки ЗЗР вказано договір від 21.05.2015 № 7.

Таку ж підставу вказано Підрядником у довіреності на отримання ТМЦ від 12.06.2015 № 177.

Поряд з цим, положення Договору не містять умов щодо обов'язку передачі Замовником Підрядникові ЗЗР, оскільки за змістом пункту 1.6 Договору та Додатку № 1 до Договору передбачено обов'язок Замовника передати Підряднику насіннєвий матеріал насіння соняшнику.

У відповідності до пункту 1.4 Договору сторонами визначено, що перелік, кількість та строки поставки ТМЦ, необхідні для виконання умов цього Договору, встановлені у Додатку № 1 до цього Договору.

Додаток № 1 не містить положень щодо передання Підрядникові ЗЗР та мікродобрив.

Окремого Додатку до Договору щодо узгодження переліку, кількості та строків поставки ЗЗР та мікродобрив, їх вартості між сторонами не укладалось.

Умови Договору не містять обов'язку Підрядника відшкодувати вартість отриманих на його виконання ЗЗР та мікродобрив на користь Замовника.

Позивач посилається на приписи частини 1 статті 840 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Водночас, частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Матеріали справи не містять доказів звернення Замовника до Підрядника з вимогою про повернення отриманих Підрядником засобів захисту рослин та мікродобрив у визначеній видатковою накладною від 12.06.2015 № 3 кількості, які і не містять доказів відсутності таких ЗЗР та мікродобрив у відповідача чи відмови відповідача їх повернути.

Посилання позивача на положення статті 1166 Цивільного кодексу України господарським судом відхиляються, виходячи з такого.

Так, згідно з частиною 1 вказаної статті передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_2 82 Цивільного кодексу України регулюють відносини, що виникли внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди.

Пунктом 1 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 (яке викладено у новій редакції рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239) визначено, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України). Тому помилковими є рішення окремих господарських судів, які при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань, посилаються на статтю 1166 ЦК України.

За таких обставин господарський суд вважає недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 45160,00 грн вартості переданих ЗЗР та мікродобрив з підстав, викладених у позовній заяві.

Водночас, господарський суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення з Підрядника збитків у вигляді вартості переданих ЗЗР та мікродобрив в порядку статті 623 Цивільного кодексу України за умови відмови Підрядника повернути їх Замовнику у добровільному порядку.

Окрім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 28230,06 грн пені.

Заявляючи вказані позовні вимоги позивач посилається на п.п. 6.1.7 Договору, згідно з яким в разі невиконання або неналежного виконання однією із сторін Договору своїх зобов'язань за цим Договором, вона сплачує на користь іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період такого невиконання або неналежного виконання зобов'язань від суми невиконаного чи неналежного виконаного зобов'язання.

У розрахунку пені, вказаному у повній заяві, позивач нараховує пеню, виходячи із вартості переданих ТМЦ насіння, ЗЗР, мікродобрив у загальній сумі 149160,00 грн за період з 01.11.2015 по 05.04.2016.

У клопотанні від 19.05.2016 № 38 про вихід за межі позовних вимог ТОВ "Інтерсервіс+" просить суд з посиланням на статтю 83 Господарського процесуального кодексу України вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача пеню у сумі 67596,19 грн, нараховану на потрійну вартість насіння з додаванням вартості ЗЗР та мікродобрив, що складає 357160,00 грн, за період з 01.11.2015 по 05.04.2016.

При розгляді позовної вимоги про стягнення пені господарський суд враховує таке.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, за своєю правовою природою пенею є штрафна санкція, яка може застосовуватись до боржника виключно у разі порушення ним грошового зобов'язання.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Водночас, зобов'язання Підрядника за Договором не є грошовим, а визначення сторонами Договору відповідальності Підрядника за порушення зобов'язання за Договором у вигляді сплати пені суперечить чинному законодавству України.

У поданих суду обґрунтуваннях позовних вимог про стягнення пені позивач наголошує, що з причин непередання врожаю у встановлений Договором строк відповідач не повернув позивачеві ТМЦ (насіння, ЗЗР та мікродобрива), що, на думку позивача, спричинило "перетворення" товарного зобов'язання відповідача на грошове.

Господарський суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки останнім не наведено жодної норми права на підтвердження такої зміни зобов'язання відповідача.

При цьому, таких підстав для односторонньої зміни зобов'язань підрядника Цивільний кодекс України не містить.

За даних обставин господарський суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 28230,06 грн.

Щодо клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог та стягнення з відповідача пені у сумі 67596,19 грн господарський суд вказує таке.

Положення статті 83 Господарського процесуального кодексу України надають господарському суду право при прийнятті рішення, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Водночас, судом при розгляді даного спору встановлено, що вихід господарським судом за межі позовних вимог у даній справі в частині стягнення пені не може бути захистом порушеного права позивача з огляду на відсутність у позивача права на нарахування пені у даному спорі як такого.

У заявленому клопотанні про вихід за межі позовних вимог суд відмовляє.

За правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача у справі покладається судовий збір у сумі 4797,75 грн, в іншій частині на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Червоний землероб" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України (27241, Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Чарівне, ідентифікаційний код 00729913) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерсервіс +" (61010, м. Харків, пров. Ващенківський, 2, ідентифікаційний код 31798866) заборгованість у сумі 319850,00 грн, з яких 312000,00 грн потрійної вартості посівного матеріалу та 7850,00 грн штрафу, а також 4797,75 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 17.06.2016.

Суддя В.М. Балик