ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Справа № 913/1056/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
позивачаКонкін В.В. - довіреність від 23.11.2015 року
відповідачаРумянцев О.С. - довіреність від 12.05.2016 року
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз"
на постановувід 28.03.2016 р. Донецького апеляційного господарського суду
у справі№ 913/1056/15 господарського суду Луганської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле"
до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз"
простягнення 203 915,52 грн.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ТОВ "Компанія "Транспеле" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про стягнення заборгованості (повернення суми попередньої оплати) в сумі 203 915,52 грн. на підставі статей 610, 693, 714 Цивільного кодексу України.

У запереченні на позовну заяву ПАТ "Луганськгаз" просило відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до пункту 4.6. договору у разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. Тобто, на думку відповідача, пунктом 4.6 договору не передбачено повернення авансового платежу за заплановані або погоджені обсяги природного газу, а визначено можливість такого повернення тільки у випадку переплати за фактично спожитий газ, обсяги якого у звітному періоді є меншими, ніж погоджені сторонами.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.01.2016 р. (суддя С.В. Масловський) позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле" суму попередньої оплати - 203 915 грн. 52 коп., а також 3058 грн. 72 коп. витрат по сплаті судового збору.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції встановивши, що позивачем на виконання пункту 4.6 договору №2013/ТП-ПР 5218-15, як споживачем, було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 203915,52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується відповідачем, а останній свій обов'язок по поставці оплаченого газу не виконав дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 203915,52 грн.

Крім цього, суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження відповідача про те, що грошові кошти утримуються до зняття інформації з вузлів обліку, оскільки обов'язок доказування поставки газу, покладається на постачальника, а позивачу, як споживачу відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, надано право вимагати або передання товару або повернення суми попередньої оплати.

За апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Л.Ф. Чернота, К.І. Бойченко, О.В. Стойка) переглянувши рішення господарського суду Луганської області від 13.01.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 28.03.2016 р., вказане рішення залишив без змін з тих же підстав.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 13.01.2016 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник вважає, що суди безпідставно прийняли позицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле", за якою останнє стверджувало, що Публічне акціонерне товариство "Луганськгаз" не здійснило поставку природного газу до об'єктів споживача - ТОВ "Компанія "Танспеле", як це передбачено договором №2013/ТП-ПР 5218-5, укладеним сторонами 28.12.2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 28.12.2013 року між ТОВ "Компанія "Транспеле" (споживач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (постачальник) було укладено договір №2013/ТП-ПР 5218-15, відповідно до умов якого, ПАТ "Луганськгаз" зобов'язалось здійснювати протягом 2013 року постачання природного газу ТОВ "Компанія "Транспеле" в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб останнього. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле" сплачує Публічному акціонерному товариству "Луганськгаз", вартість газу у розмірах, строках, порядку та умовах передбачених договором.

Згідно з пунктом 2.6 договору, послуги з постачання газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання - передачі газу, що оформлюється згідно з даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що облік обсягів газу, що постачається на умовах договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005р. №618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26.01.2006 за №67/11941, а також з Технічною угодою, що є додатком №3 до договору та іншими діючими нормативно - правовими актами, що регулюють порядок обліку природного газу під час його розподілу.

Відповідно до пункту 10.1 вказаного договору, останній набуває чинності з дати підписання та відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.01.2013 року та діє до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до повного здійснення.

Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток №2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги на продовжений термін.

Додатковою угодою до договору №5218, сторони змінили додаток 2 до договору, а саме "Договірні обсяги постачання природного газу на 2013 рік" на нові "Договірні обсяги постачання природного газу на 2014 рік".

Крім цього, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторонами було укладено Технічну угоду про порядок організації обліку природного газу, що є додатком №3 до договору №2013/ТП-ПР5218-15 на постачання природного газу за регульованим тарифом (для потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання) від 28.12.2012 року, предметом якої є порядок організації обліку природного газу, що передається на об'єкти споживача.

Відповідно до пункту 2.5 технічної угоди, постачання газу здійснюється за наявності у споживача комерційного вузла обліку природного газу, який відповідає вимогам Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.2005р. №618 та узгоджений з постачальником.

Згідно підпункту 2.19.4 пункту 2.19 технічної угоди, виконавець зобов'язується перевіряти прилади обліку газу споживача на відповідність п. 2.6.-2.12. даної угоди та, у разі виявлення порушень, перерахунки об'ємів за спожитий газ проводити по потужності неопломбованого газового обладнання.

Відповідно до пункту 4.6 договору №2013/ТП-ПР 5218-15 оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу. Авансові платежі сплачуються споживачем постачальнику на розрахунковий рахунок за спеціальним режимом використання у розмірі 100 відсотків від вартості запланованого або погодженого постачальником обсягу газу на розрахунковий період за 5 (п'ять) календарних днів до початку місяця поставки газу.

Згідно з пунктом 4.9 договору звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу споживачем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти календарних днів з дати пред'явлення вимоги однієї із сторін.

Ціна на послуги з постачання газу змінювалась з 01.04.2014, з 01.05.2014, з 01.06.2014, згідно додатковим угодам по договору №2013/ТП-ПР 5218-15.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ТОВ "Компанія "Транспеле" здійснила перерахування коштів (попередню оплату) на розрахунковий рахунок ПАТ "Луганськгаз", що підтверджується довідкою ПАТ "Східно-Промисловий Банк" №20д/10/28-05-01 від 23.03.2015, в який зазначається, що на банківські реквізити ПАТ "Луганськгаз" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Транспеле" були здійснені платежі на загальну суму 20 3915,52 грн. на виконання зобов'язань за договором №2013/ТП-ПР 5218-15.

Також, до матеріалів справи позивачем на підтвердження факту перерахування грошових коштів долучено платіжні доручення, а саме: платіжне доручення №144 від 20.01.2014 (а.с. 49); платіжне доручення №147 від 21.01.2014 (а.с. 50); платіжне доручення №200 від 23.01.2014 (а.с. 51); платіжне доручення №210 від 24.01.2014 (а.с. 52); платіжне доручення №215 від 27.01.2014 (а.с. 53); платіжне доручення №524 від 25.02.2014 (а.с. 54); платіжне доручення №542від 27.02.2014 (а.с. 54).

Крім того, судами під час розгляду справи було встановлено, що ТОВ "Компанія "Транспеле", керуючись положенням пунктом 4.9 договору №2013/ТП-ПР 5218-15, зверталось до ПАТ "Луганськгаз" про повернення коштів та проведення звірки взаємних розрахунків за 2014 рік, що підтверджується листами №145/12 від 16.12.2014 року та №65/12 від 18.05.2015 року (а.с. 32, 35).

У свою чергу, відповідач в листі-відповіді №114/12 від 13.08.2015, зазначив що питання повернення грошових коштів та підписання акта звірки, може бути вирішено після доступу до вузлів обліку, які знаходяться на непідконтрольній території.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, предметом спору у даній справі є вимоги ТОВ "Компанія "Транспеле" про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" заборгованості (повернення суми попередньої оплати) в сумі 203 915,52 грн. на підставі статей 610, 693, 714 Цивільного кодексу України.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України та статі 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання, в силу вимог статті 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було зазначено вище, позивачем на виконання пункту 4.6 договору №2013/ТП-ПР 5218-15, як споживачем, було перераховано на рахунок відповідача кошти в сумі 203 915,52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується відповідачем, а останній свій обов'язок по поставці оплаченого газу не виконав, доказів протилежного станом на момент розгляду справи не надав.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приписи частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України та оскільки попередню оплату поставки газу здійснено, а газ не поставлено, судова колегія вважає вірним висновок судів першої та апеляційної інстанції щодо задоволення вимог про стягнення суми попередньої оплати.

Крім того, судова колегія не приймає до уваги посилання скаржника на Сертифікат №749 (висновок) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 02.10.2014 р. №3497/05-4, оскільки як правильно було зазначено судом апеляційної інстанції вказаний сертифікат засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.07.2014 р. для Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати лише податків та обов'язкових платежів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та встановлені обставини справи, судова колегія вважає рішення та постанову у даній справі такими, що підлягають залишенню без змін, а доводи скаржника, викладені ним у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2016 р. у справі № 913/1056/15 та рішення господарського суду Луганської області від 13.01.2016 року залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач