КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. cправа№ 911/4790/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Лебедєв П.В.

відповідача - Пучка В.А.

третьої особи - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття»

на рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2016 р.

у справі № 911/4790/15 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом Державного підприємства «Завод порошкової металургії»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття»

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріал пропертіз інвестмент»

про стягнення 169628,59 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Державне підприємство «Завод порошкової металургії» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 117 164,35 грн основного боргу, 3 499,69 грн пені, 371,92 грн 3% річних та 48 592,63 грн інфляційних втрат.

В процесі розгляду справи місцевим судом, позивач звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 133 732,74 грн основного боргу, 2 147,36 грн 3% річних та 259 265,63 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.03.2016 р. у справі № 911/4790/15 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 22 968,43 грн основного боргу; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 24.03.2016 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що договір № 33-Е від 01.07.2013 р., укладений між Державним підприємством «Завод порошкової металургії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття», було розірвано 31.12.2014 р. та починаючи з 01.01.2015 р. правовідносини по вказаному договору припинились, тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості по такому договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 911/4790/15, а розгляд справи призначено на 26.05.2016 р.

У судовому засіданні 26.05.2016 р. було оголошено перерву до 09.06.2016 р.

В засідання суду, призначене на 09.06.2016 р., представник третьої особи вдруге не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.07.2013 р. між Державним підприємством «Завод порошкової металургії» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття» (далі - абонент) було укладено договір № 33-Е на приймання промзливових стічних вод (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору ДП «ЗПМ» надає послуги абоненту шляхом приймання в свої мережі промзливової каналізації з території абонента умовно чисті промзливові стічні води орієнтовно в кількості 7.587 тис.м3 на рік або 3.966 тис.м3 щомісяця (далі - договір).

Згідно з п. 1.2 договору стосунки між сторонами регулюються «Правилами приймання поверхневих і промзливових стічних вод підприємств у колектор промзливової каналізації Казенного заводу порошкової металургії» далі Правила, та діючим законодавством України.

Як передбачено п. 2.1 договору, кількість зливових стоків розраховує ДП «ЗПМ» згідно із даними Укргідрометеоцентру щодо рівня опадів за звітний місяць.

Кількість промзливових стоків визначається по прямоточному промисловому водоспоживанню абонента. Розрахунок за надані послуги здійснюється відповідно з калькуляцією витрат, затвердженою директором ДП «ЗПМ» і діючою на момент відведення стоків. Розрахунок за користування каналізацією проводиться щомісяця по ціні 234,00 грн за відведення 1000 м3 промзливових стоків. У випадку зміни витрат, що несе ДП «ЗПМ», ціна теж змінюється, про що попередньо повідомляється абонент (п.п. 2.2 - 2.4 договору).

Відповідно до затверджених директором ДП «ЗПМ» калькуляцій ціна з 01.01.2015 р. становить 380,00 грн за 1000 м3, з 01.06.2015 р. - 684,00 грн за 1000 м3.

Пунктом 2.5 договору сторони передбачили, що не пізніше 10-го числа місяця, що наступає за звітним, ДП «ЗПМ» надсилає абоненту поштою такі документи: акт надання послуг, рахунок, податкову накладну. Абонент не пізніше 5-ти банківських днів з дня отримання документів ДП «ЗПМ» оплачує надані послуги. Протягом 5-ти банківських днів абонент підписує, скріпляє печаткою та невідкладно надсилає поштою або передає нарочним в адміністративно-господарський відділ (канцелярію) ДП «ЗПМ» один примірник акту наданих послуг. Якщо 20-го числа місяця, що наступає за звітним, ДП «ЗПМ» не отримує від абонента оформленого належним чином примірника акту надання послуг, то фактична кількість промзливових стоків за звітний місяць від абонента, що розрахована ДП «ЗПМ», вважається прийнятою та погодженою сторонами.

Листом № 1089 від 08.04.2014 р. ТОВ «Інвестиції третього тисячоліття» повідомило ДП «Завод порошкової металургії», що у зв'язку із закінченням терміну дії договору № 33-Е та відсутністю подальшої потреби у отриманні послуг ДП «Завод порошкової металургії», Товариство розриває договір на підставі пункту 8.2 в односторонньому порядку.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, продовжує проводити виробничу діяльність на орендованому об'єкті та починаючи з 01.04.2014 р. виконує скид промзливових стоків без укладення договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 133 732,74 грн.

Здійснюючи нарахування основної суми заборгованості, позивач посилається на п. 8.3.2 Правил приймання поверхневих і промислових стічних вод у колектор промзливової каналізації Казенного заводу порошкової металургії, відповідно до яких весь обсяг стічних вод (за розрахунковий період) має право розглядати як такий, що перевищує договірний, і плата за його скидання встановлюється в п'ятикратному розмірі тарифу за водовідведення за умови, зокрема, відсутності у абонента договору на скид чи закінчення строку його дії.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Встановлено, що спосіб, яким було здійснено розірвання договору № 33-Е від 01.07.2013 р. не відповідає ні вимогам закону, ні умовами укладеного договору порядку розірвання цього договору.

Так, згідно з п. 8.2 договору цей договір діє з 21.12.2012 р. по 31.12.2013 р., а в частині взаєморозрахунків до повного погашення заборгованості. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії не надійде заява однієї із сторін про розірвання договору або його перегляд.

Однак, лист про припинення договору був направлений відповідачем 08.04.2014 р., а не за місяць до закінчення терміну його дії.

Також відсутня згода ДП «Завод порошкової металургії» на таке розірвання договору.

Крім того, у судовому порядку укладений договір не був розірваний.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що договір № 33-Е від 01.07.2013 р. є діючим на теперішній час.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 133 732,74 грн, що становить п'ятикратну вартість послуг по прийманню промзливових стічних вод, а саме:

- квітень - грудень 2014 року (відведено 40,194 тис. м3) на загальну суму 60 291,00 грн;

- січень - травень 2015 року (відведено 18100 м3) на загальну суму 34 210,91 грн;

- червень - серпень 2015 року (відведено 6627 м3) на загальну суму 22 664,35грн;

- вересень-жовтень 2015 року (відведено 4844 м3) на загальну суму 16 566,48грн.

Встановлено, що за період з квітня 2014 року по липень 2015 року позивачем відповідачу були направлені наступні акти:

- акт про надання послуг у квітні - грудні 2014 року по відведенню стоків 40194 м3 на суму 12 058,20 грн

- акт № 1 про надання послуг у січні - травні 2015 року по відведенню стоків 18100 м3 на суму 6 841,80 грн,

- акт № 2 про надання послуг у червні - липні 2015 року по відведенню стоків 15948 м3 на загальну суму 4 068,43 грн,

Вказані акти були направлені відповідачу 21.08.2015 р., що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

Загальна вартість послуг по цих трьох актах становить 22 968,43 грн.

Встановлено, що вищевказані акти відповідачем не підписані, але в порядку пункту 2.5 укладеного договору фактична кількість вказаних у них промзливових стоків вважається прийнятою та погодженою сторонами.

Акти наданих позивачем послуг за серпень - жовтень 2015 року на загальну суму 16 566,48 грн, не можуть бути прийняті судом як докази виконання позивачем встановлених договором послуг за цей період, оскільки в матеріалах справи відсутні копії самих актів.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості по оплаті послуг підлягає задоволенню лише за період з квітня 2014 року по липень 2015 року у сумі 22 968,43 грн.

Крім того, вимога позивача про стягнення з відповідача п'ятикратної вартості послуг є безпідставною за наявності діючого договору.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд просить стягнути з відповідача 2 147,76 грн 3% річних та 259 265,63 грн інфляційних втрат у сумі, які нараховані ним на визначену ним же п'ятикратну вартість наданих послуг за натупні періоди прострочення оплати.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, враховуючи те, що акти за квітень - грудень 2014 року, січень - травень 2015 року, червень - липень 2015 року були направлені відповідачу лише 21.08.2015 р., а докази направлення актів за серпень - жовтень 2015 року відсутні, судова колегія приходить до висновку, що відповідач за вказані позивачем періоди не прострочив виконання зобов'язань по оплаті наданих послуг, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиції третього тисячоліття» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2016 р. у справі № 911/4790/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4790/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран