ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа № 922/885/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Камишева Л.М. , суддя Тихий П.В.,

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 11.04.2016 року;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1529 Х/1-28) на ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.16 року у справі № 922/885/16

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгротрейдгрупп", м. Харків,

до FENIX RRS INC., Repablic of Liberia,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 р. ТОВ "Украгротрейд групп" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до FENIX RRS INC., про стягнення 120000 дол. США заборгованості по укладеному між сторонами контрактом № Е 26/10 від 26.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2016 р. у справі № 922/885/16 (суддя Прохоров С.А.) припинено провадження у справі № 922/885/16 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до додаткової угоди №1 від 01.03.2016 р. до Контракту №Е26/10 від 26.10.2015 року в порядку статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" викладено остаточну волю сторін щодо зміни розділу «Арбітраж», а саме: в частині питань щодо розгляду можливих спорів за контрактом та процедурного закону, за яким може відбуватись судовий розгляд, та визначено уповноваженим судом Господарський суд Харківської області, а процедурним законом - Господарський процесуальний кодекс України. Проте місцевий господарський суд не врахував цієї обставини та безпідставно виніс ухвалу про припинення провадження у справі, посилаючись на те, що вказаною додатковою угодою не було змінено пункт 23 Контракту №Е26/10 від 26.10.2015 року щодо вирішення спорів по цьому контракту Арбітражем GAFTA, Лондон. Разом з цим, як вказує позивач, господарський суд не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: Умови Інкотермс СРТ.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 14.06.2016 року на 15:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2016 р. підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 260 про вручення копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги на 14.06.2016 року, тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, заслухавши усні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, Господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю Украгротрейд групп, продавцем, та FENIX RRS INC.. Repablic of Liberia, покупцем, було укладено контракт на поставку товару (кукурудзи) від 26.10.2015 №Е 26/10 (контракт), згідно з умовами якого продавець зобовязався поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити товар згідно умовам даного договору.

У розділі 23 контракту "Арбітраж" встановлено наступне:

"23.1 Будь-які та всі спори, що виникають відповідно до цього Контракту, або будь-які претензії щодо тлумачення або виконання цього Контракту будуть вирішуватись Арбітражем GAFTA, Лондон, відповідно до Арбітражних Правил GAFTA # 125 в редакції, дійсній на момент укладення цього Контракту. Вказані Правила є невід'ємною частиною цього Контракту, цим Сторони підтверджують, що зміст зазначених Правил їм зрозумілий, та погоджуються на застосування цих Правил.

23.2 Жодна зі Сторін, або будь-які особи від їх імені, не подаватиме будь-які позови та не вчинятиме інших процесуальних дій щодо іншої Сторони у зв'язку з таким спором або претензією, доки такий спір або претензія буде заслуханий та вирішений арбітром (-ми) або апеляційною радою відповідно до Арбітражних Правил, Сторони дійшли згоди, що отримання рішення арбітрів або апеляційної ради є обов'язковою передумовою для Сторін та осіб, що діють від їх імені при поданні будь-якого позову або вчиненні інших процесуальних дій проти іншої Сторони у зв'язку з таким спором або претензією.

23.3 Рішення арбітражу, прийняте відповідно до статті Арбітраж цього Контракту є кінцевим та обов'язковим для Сторін та будь-яких осіб, що діють від їх імені.

23.4 Це не позбавляє Сторони права оскаржити рішення до апеляційної ради.

23.5 Сторони домовились, що рішення арбітра (-ів) або апеляційної ради набирає сили з дня, коли воно було прийняте."

Відповідно до розділу 11 п. 11.1 контракту, сторонами було встановлено, що у випадках, не врегульованих цим Контрактом, застосовуються правила Контракту GAFTA № 78.

Крім того, 01 березня 2016 року сторонами було підписано додаткову угоду до контракту №Е 26/10, згідно якої сторони змінили розділ 14 Контракту №26/10 від 26.10.2015 на таку редакцію:

"14 Арбітраж

14.1 Будь які та всі спори, що виникають відповідно до цього Контракту, або будь-які претензії щодо тлумачення або виконання цього Контракту будуть вирішуватись Господарським судом Харківської області відповідно до Господарського процесуального кодексу України."

Місцевий господарський суд, припиняючи провадження у справі, виходив з того, що при укладенні сторонами додаткової угоди сторонами не було внесено жодних змін до розділу 23 контракту "Арбітраж", яким передбачено вирішення спорів за контрактом виключно в Арбітражі GAFTA, Лондон.

При цьому, за висновком господарського суду першої інстанції, вимоги пункту 23 контракту мають приоритетне значення для встановлення порядку вирішення спорів, що виникли між сторонами, ніж пункт 14 контракту в редакції додаткової угоди.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про міжнародне приватне право", право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв'язок із приватноправовими відносинами.

Визначене згідно з частиною першою цієї статті право, як виняток, не застосовується, якщо за всіма обставинами правовідносини мають незначний зв'язок з визначеним правом і мають більш тісний зв'язок з іншим правом. Це положення не застосовується, якщо сторони (сторона) здійснили вибір права відповідно до частини першої цієї статті.

Правила цього Закону про визначення права, що підлягає застосуванню судом, поширюються на інші органи, які мають повноваження вирішувати питання про право, що підлягає застосуванню.

Визначення права, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин на підставі колізійних норм, не здійснюється, якщо міжнародним договором України передбачено застосування до відповідних відносин матеріально-правових норм.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом.

Вибір права може бути здійснений щодо правочину в цілому або його окремої частини.

Вибір права щодо окремих частин правочину повинен бути явно вираженим.

Вибір права або зміна раніше обраного права можуть бути здійснені учасниками правовідносин у будь-який час, зокрема, при вчиненні правочину, на різних стадіях його виконання тощо. Вибір права або зміна раніше обраного права, які зроблені після вчинення правочину, мають зворотну дію і є дійсними з моменту вчинення правочину, але не можуть:

1) бути підставою для визнання правочину недійсним, у зв'язкуз недодержанням його форми;

2) обмежити чи порушити права, які набули треті особи до моменту вибору права або зміни раніше обраного права.

Частиною 2 статті 202 Цивільного кодексу визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин за своєю правовою природою є завжди вольовим актом. При цьому воля, яка є лише внутрішнім бажанням особи, впливає на виникнення, зміну та припинення правовідносин лише після її зовнішнього вираження, тобто волевиявлення.

Слід також зазначити, що правочином є лише та дія, яка спрямована на досягнення правового результату - набуття, зміну та припинення правовідносин і настання цього результату зумовлено саме волею сторони (сторін).

Отже, сторони контракту, укладаючи правочин - додаткову угоду до контракту, вчинили дію, яка свідчить про їхнє явне волевиявлення на досягнення певного правового результату - зміни права, за нормами якого вирішуватимуться спори за контрактом та органу, який буде вирішувати такі спори, у вказаній додатковій угоді чітко визначено таке право за Господарським процесуальним кодексом України та орган - Господарський суд Харківської області.

При цьому додатковою угодою змінено розділ 14 контракту на розділ "Арбітраж".

Таку ж саму назву має розділ 23 Контракту, проте редакція додаткової угоди є пізнішою за редакцію пункту 23 контракту, у звязку з чим саме додаткова угода є остаточним волевиявленням сторін на досягнення правового результату - вибору права, за нормами якого вирішуватимуться спори за контрактом та органу, який буде вирішувати такі спори.

Разом з цим, господарський суд першої інстанції не навів жодного доводу щодо того, чому він надав приоритетне значення пункту 23 контракту по відношенню до пункту 14 контракту в редакції додаткової угоди.

Крім того, в будь-якому разі, право України має більш тісний звязок із правовідносинами за контрактом в розумінні статті 4 Закону України "Про міжнародне приватне право", оскільки продавець за контрактом створений та діє за законодавством України, країною походження товару є Україна, і сама поставка здійснюється на умовах СРТ (Перевезення оплачене до) Маріуполь Порт, Україна.

Таким чином, господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що спір у даній справі не підлягає розгляду в господарських судах України та безпідставно припинив провадження у справі.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права, а тому вказана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи на розгляд господарського суду першої інстанції..

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом статті 103, пунктами 1, 4 частини 1 статті 104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2016 р. у справі № 922/885/16 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.06.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Тихий П.В.