ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 року Справа № 904/386/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Дмитренко Г.К.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 18.08.2014р., представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/386/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс", с.Адамівка, Криничанський район, Дніпропетровська область

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/386/16 (суддя Новікова Р.Г.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс" про зобов'язання відповідача повернути автомобіль виробництва ВАЗ модель 210990 (легковий седан - В, 2006р. випуску, VIN №Y6D8610, шасі (кузова рами) №U6D8610).

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що із встановлених судом обставин суд дійшов висновку, що позивач помилково ґрунтує свої позовні вимоги саме на нормах статей 1212-1213 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку відсутнє набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави. При прийнятті рішення суд керувався, зокрема статтями 387, 388 Цивільного кодексу України та правовими висновками Верховного суду України у справах з подібних спорів.

Позивач (ТОВ "Унірем-Ойл"), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/386/16 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що означене рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не встановив (відповідно і не зазначив у оскаржуваному рішенні) чи майно вибуло з володіння власника з його волі чи ні. Вказує, що майно вибуло з володіння ТОВ "Унірем-Ойл" з його волі, оскільки було відчужено з метою погашення заборгованості перед кредиторами, що виключає можливість права на звернення до суду з позовом про витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України. Вважає, що за таких обставин у позивача наявні всі законні підстави для витребування майна в останнього набувача, шляхом подання позову про витребування майна власника на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідач (ТОВ "Унірем-Агро Плюс") відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав, 14.06.2016р. електронною поштою направив на адресу суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з тим, що єдиного представника відповідача 15.06.2016р. направлено до Києва у відрядження (посвідчення про відрядження додається).

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як встановлено з матеріалів справи, розгляд апеляційної скарги призначений на 25.05.2016р. відкладався з підстав неявки представників сторін. У своєму клопотанні про відкладення розгляду справи з 15.06.2016р. на іншу дату, відповідач не зазначає про наявність пояснень чи доказів, які не надавались суду першої інстанції та підлягають обов'язковому дослідженню судом апеляційної інстанції. Терміни, за яких відповідач матиме змогу з'явитись в судове засідання ним також у клопотанні не визначені.

За вказаних обставин колегія суддів відмовляє в клопотанні ТОВ "Унірем-Агро Плюс" про відкладення розгляду справи, враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає дослідженню та оцінці наявних матеріалів справи, повнота яких дозволяє визначитись відносно законності оскарженого рішення суду, вважає можливим розгляд апеляційної скарги по суті в цьому судовому засіданні, в порядку ст.ст. 75, 99 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 15.06.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та не заперечував на розгляді справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 15.06.2016р. судом апеляційної інстанції завершений розгляд справи по суті з оголошенням вступної та резолютивної частини постанови.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 14.05.2010р. за результатами біржових торгів укладено біржовий контракт №Т3/36/29 (договір купівлі-продажу) між членами товарної біржі "Центральна товарна біржа" ОСОБА_2 з боку ТОВ "Унірем-Ойл" та ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит" з боку покупця ТОВ "Днепроінвестпроект" про продаж автомобіля виробництва ВАЗ модель 210990 (легковий седан - В, 2006 року випуску, VIN - Y6D8610, шасі (кузова, рами) №Y6D8610, колір - сріблястий) за 16207 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015р. у справі №904/5495/15 були задоволені позовні вимоги ТОВ "Унірем-Ойл" в частині визнання недійсним біржового контракту №ТЗ/36/29 (договір купівлі-продажу) укладеного 14.05.2010р. між членами Товарної біржі "Центральна товарна біржа" фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від імені ТОВ "Унірем-Ойл" та ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит" з боку покупця ТОВ "Днепроінвестпроект" про продаж автомобіля виробництва ВАЗ модель 210990 (легковий седан - В, 2006р. випуску, VIN-Y6D8610, шасі (кузова, рами) №Y6D8610, колір - сріблястий) за 16207 грн. В решті позовних вимог (про зобовязання повернути означене майно) відмовлено.

Відмовляючи у справі №904/5495/15 у вимогах ТОВ "Унірем-Ойл" до покупця означеного автомобіля - ТОВ "Днепроінвестпроект" про зобовязання повернути це майно, суд виходив із того, що встановив факт, що автотранспорт, який є предметом оскаржуваної угоди вже не належить відповідачу.

Так, згідно з відповіддю Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області №6478 від 30.10.15р., яка надійшла на запит суду у справі №904/54955/15, автотранспорт, який є предметом позову у даній справі, станом на 29.09.2015р. зареєстрований за підприємством ТОВ "Унірем-Агро Плюс".

Позивач, звертаючись до ТОВ "Унірем-Агро Плюс" із позовом, який є предметом спору у даній справі, вважає, що у нього є всі законні підстави для витребування майна в останнього набувача, у зв'язку з визнанням недійсним укладеного правочину та укладення після нього інших правочинів про відчуження цього ж майна.

Відмовляючи у такому позові місцевий господарський суд виходив з того, що вимоги позивача у даній справі із посиланням на норми статей 1212-1213 Цивільного кодексу України є необґрунтованими, оскільки в даному випадку відсутнє набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави.

Колегія суддів вважає вірним та погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України, на норми якої посилається позивач у даній справі в обґрунтування своїх вимог, встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним право чином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконна набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зі змісту положень статті 1212 Цивільного кодексу України випливає, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Як вже було встановлено судом під час розгляду справи №904/5495/15 та знайшло своє підтвердження в матеріалах даної справи, спірне майно (автомобіль) вже не належить ТОВ "Дніпроінвестпроект", а належить ТОВ "Унірем-Агро Плюс". При цьому на підставі якого саме правочину ТОВ "Унірем-Агро Плюс" набуло право власності судом не встановлювалось.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що на відміну від біржового контракту №ТЗ/36/29 (договір купівлі-продажу) від 14.05.2010р., на підставі якого ТОВ "Дніпроінвестпроект" було придбано спірний автомобіль, подальший договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ "Дніпроінвестпроект" та ТОВ "Унірем-Агро Плюс", в судовому порядку не визнавався недійсним. Докази цього відсутні в матеріалах справи.

Отже, звертаючись із позовом у даній справі позивач не надав доказів про безпідставне набуття спірного майна відповідачем або про те, що така підстава вже відпала.

Відтак колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що в даному випадку відсутнє (не підтверджено обставинами спору) набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави, що й виключає можливість задоволення позовних вимог позивача з означених вище підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, що спірне майно вибуло з володіння ТОВ "Унірем-Ойл" з його волі, оскільки було відчужено з метою погашення заборгованості перед кредиторами, що виключає можливість права на звернення до суду з позовом про витребування майна на підставі статті 388 Цивільного кодексу України, то такі доводи відхиляються судом апеляційної інстанції, входячи з наступного.

Стаття 328 Цивільного кодексу України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частина 1 статті 388 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд України в своїх постановах від 02.03.2016р. у справі №6-3090цс15 та від 17.10.2011р. у справі №3-103гс11 під час вирішення спорів у спірних відносинах повязаних з витребуванням майна висловив правову позицію, згідно з якою, у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно.

Відтак, відмовляючи позивачеві в позові у даній справі, місцевий господарський суд доречно привернув увагу позивача, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав з урахуванням викладеного.

Із пояснень позивача вбачається, що неможливість звернення до суду з віндикаційним позовом до ТОВ "Унірем-Агро", що ґрунтується на нормах ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, позивач пов'язує насамперед не з процесуальними перешкодами в подачі такого позову, а з заздалегідь відомим позивачеві результатом його розгляду судом не на користь позивача, оскільки спірне майно вибуло з володінння ТОВ "Унірем-Ойл" з його волі, так як було відчужено з метою погашення заборгованості перед кредиторами.

Однак, дослідивши такі доводи позивача, колегія суддів вважає, що наразі таке твердження слід вважати припущенням, яке може бути перевірено саме у спорі за віндикаційним позовом із вимогами про витребування майна від добросовісного набувача, а не в даній справі, враховуючи на зазначені позивачем підстави його позовних вимог та коло обовязкових обставин, що підлягають зясуванню судом в даному випадку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують вірних висновків суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене у даній справі рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни цього судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2016р. у справі №904/386/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 16.06.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік

Суддя Г.К. Дмитренко