РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/4603/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кімет-Трансбуд" про стягнення 50 000,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача не з'явились;
від відповідача від третьої особиЛокшин А.В. - представник за довіреністю № 001/1 від 04.01.16; Шагін О.В. - представник за довіреністю № 003/01 від 04.01.16; не з'явились

В судовому засіданні 08.06.2016 в порядку ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про стягнення 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.07.2014 між сторонами було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6508896, за яким було застраховано автомобіль марки "VOLVO", державний номер НОМЕР_1.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 02.04.2015 за участю транспортного засобу "VOLVO", державний номер НОМЕР_1 (винуватець ДТП) та транспортного засобу "ДАФ" державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом Bodex, державний номер НОМЕР_3 та на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.21015 у справі № 910/27335/15, ПрАТ "СК "НОВА" сплатило на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група", яка є страховиком пошкодженого транспортного засобу "ДАФ", страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Згідно положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик після виплати страхового відшкодування має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених в даному Законі.

Оскільки, право вимоги в порядку ст. 38 Закону перейшло до ПрАТ "СК "НОВА", останній просить суд стягнути з ТОВ "ОТП Лізинг" суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4603/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 06.04.2016.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.04.2016 суд здійснив заміну позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" та відклав розгляд справи на 20.04.2016.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.04.2016 суд залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Кімет-Трансбуд" в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та відклав розгляд справи на 25.05.2016.

Відповідачем було надано письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких останній проти позову заперечує в повному обсязі виходячи з наступного. На думку відповідача, відповідальність за ДТП, яка сталась 02.04.2015 (на час користування лізингоодержувачем предметом лізингу) несе лізингоодержувач. Крім того, під час врегулювання збитків позивач неодноразово підтверджував факт повідомлення про цей страховий випадок, про що свідчать листи позивача, копії яких відповідач надав суду. Щодо тверджень позивача стосовно невідповідності технічного стану предмету лізингу, то дане твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідно до Висновку № 4105/4 експертного транспортно-трасологічного дослідження технічний стан шини лівого переднього колеса у частині залишкової висоти малюнка протектора, яка складає 5,5 …..7,0 мм, знаходиться у відповідності вимогам п.31.4.5.а) ПДР України.

У судове засідання призначене на 25.05.2016, з'явились представники сторін. Представник позивача на виконання вимог ухвали суду від 20.04.2016 надав докази для долучення до матеріалів справи. Представник третьої особи в судове засідання 25.05.2016 не з'явився, розгляд справи було відкладено на 08.06.2016.

06.06.2016 через канцелярію суду відповідача надав письмові пояснення по суті спору, в яких зазначив, що обов'язок повідомлення про ДТП покладений на водія транспортного засобу, а згідно документів наданих відповідачем, даний транспортний засіб на підставі договору фінансового лізингу знаходився в платному володінні та користуванні ТОВ «Кімет-Трансбуд», в зв'язку з чим водій даного транспортного засобу не має жодного стосунку до відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що 06.04.2015 надіслав засобами електронної пошти позивачу повідомлення про ДТП. В свою чергу позивача, в своїх листах надісланих на адресу відповідача повідомляє, що йому відомо про ДТП.

07.06.2016 через канцелярію суду позивач надав письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких зазначив, що відповідно до листа ПрАТ «СК «Нова» відповідач із письмовим повідомленням встановленого МТСБУ зразка про настання страхового випадку за полісом ОСЦПВ АІ/6508896 не звертався, чим позбавив страховика можливості перевірити обставини ДТП, встановити всіх учасників ДТП та суму матеріального збитку завданого третім особам (потерпілим) власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Крім того, позивач зазначив, що у висновку експерта за результатами проведення авто технічного дослідження обставин ДТП встановлено, що згідно обставин ДТП, викладених у наданих на дослідження матеріалах, мав місце виїзд автомобіля на зустрічну сторону руху і його зіткнення з автомобілем DAF, який по ній рухався. Надмірне зношення протектору шини лівого переднього колеса автомобіля "VOLVO", яке не відповідало вимогам п.31.4.5. а) ПДР України, могло бути однією з причин виїзду автомобіля на зустрічну сторону руху, а отже, і причиною виникнення ДТП.

Крім того, позивач просить відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника 08.06.2016 у зв'язку з його участю в судовому засіданні в господарському суді Київської області.

В судове засідання 08.06.2016 представники відповідача надали пояснення по суті спору, в позові просили відмовити.

Позивач та третя особа не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З приводу неявки позивача в судове засідання та його клопотання про відкладення розгляду справи господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п.3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, незважаючи на те, що позивач не з'явився в судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, суд зазначає, що в клопотанні про відкладення розгляду справи від 07.06.2016 позивач зазначає, що його представник братиме участь в судовому засіданні в господарському суді Київської області, проте вказане твердження не підтверджене жодними доказами.

У судових засіданнях за клопотанням відповідача згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 липня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (страхувальник) було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 6508896 (далі - Поліс).

Відповідно до умов вказаного Полісу застрахованим транспортним засобом є автомобіль "VOLVO", державний номер НОМЕР_1, строк дії страхового полісу з 14.07.2014 до 13.07.2015.

Як встановлено постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15.07.2015 у справі №684/552/15-п та рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі № 910/27335/15, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016, 2 квітня 2015 р. на 5-му кілометрі автодороги ПСО, що у Бориспільському районі Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "DAF", д.н. НОМЕР_2, з напівпричепом "Бодекс", д.н. НОМЕР_3, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-сервіс-1" під керуванням ОСОБА_4, та "Вольво", д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок зіткнення автомобілів було пошкоджено автомобіль "DAF", д.н. НОМЕР_2, та його власнику заподіяно матеріальну шкоду 215742,61 грн., розмір якої визначено на підставі ремонтної калькуляції № ЗСКА-4330 від 28 квітня 2015 р.

Вина ОСОБА_5 підтверджується постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 р. у справі № 684/552/15-п, якою провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито у зв'язку з перебігом строку притягнення до адміністративної відповідальності, що не заперечує його вину у скоєнні ДТП.

Суд враховує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Автомобіль марки «DAF», д.н. НОМЕР_2 на момент настання ДТП був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-00372/00593 від 2 вересня 2014 р.

ПрАТ «СК «Українська страхова група» як страховик згідно платіжного доручення № 9449 від 18 травня 2015 р. виплатив власнику пошкодженого автомобіля «DAF», д.н. НОМЕР_2 відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування страхове відшкодування в розмірі 170449,47 грн., що обчислене виходячи з характеру пошкоджень та стану транспортного засобу, за вирахуванням франшизи.

ПрАТ «СК ««Українська страхова група» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до ПрАТ «СК «Нова» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі № 910/27335/15, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016, позовні вимоги ПрАТ «СК ««Українська страхова група» були задоволені, вирішено стягнути з ПрАТ «СК «Нова» 50 000,00 грн. страхового відшкодування.

02.03.2016 ПрАТ «СК «Нова» було затверджено Страховий акт № 309, відповідно до якого було вирішено на підставі платіжного доручення № 9445 від 18.05.2015, страхового акту № ЗСКА-4330 від 15.05.2015, рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі № 910/27335/15 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 здійснити виплату страхового відшкодування за полісом страхування АІ № 6508896 від 11.07.2014 в сумі 50 000,00 грн.

На підставі платіжного доручення № 29445 від 02.03.2016 ПрАТ «СК «Нова» перерахувало на користь ПрАТ «СК ««Українська страхова група» 50 000,00 грн. із призначенням платежу: "Страх.відшк зг. дог. АІ/6508896 від 01.08.14 за рем. авт. № НОМЕР_8 зг. рішен. госп. Суду м. Києва від 01.12.15 спр№ 910/27335/15».

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2014 між відповідачем як лізингодавцем та третьою особою як лізингоодержувачем було укладено договір фінансовго лізингу № 1564-FL, відповідно до умов якого відповідач на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується набути у власність і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації (Додаток 1 до договору ), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.3.3 Договору фінансового лізингу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов'язані з користуванням та володінням предметом лізингу. Згідно акта приймання-передачі від 14.07.2014 відповідач передав, а третя особа прийняв предмет лізингу - вантажний автомобіль «Volvo» з самоскидним кузовом.

Враховуючи те, що відповідач вчасно не повідомив позивача про настання страхової події, а також те, що невідповідність технічного стану шини лівого переднього колеса автомобіля «Вольво», д.н. НОМЕР_1 вимогам п.31.4.5.а) ПДР України, яка виражалась у надмірному зношенні протектора, з технічної точки зору, могла бути однією із причин виникнення ДТП, позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн..

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Пунктом 5 ст. 989 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно з пп. "ґ" пп. 38.1.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Однак, як вбачається з підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону, ним не передбачено ні строки, ні умови, за яких страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу має не повідомити страховика про настання страхового випадку.

Так, підпунктом 33.1.2. Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

У свою чергу, підпунктом 33.1.4. Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З наведеного слідує, що пп. "ґ" п. 38.1.1. Закону відсилає до пп. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону, який за своїм змістом не узгоджується з диспозицією пп. "ґ" п. 38.1.1. Закону.

Так, підпункт 38.1.1. Закону надає право страховику подати регресний позов при порушенні п. 33.1.2. Закону щодо повідомлення страховика про страховий випадок, проте в редакції Закону станом на виникнення спірних правовідносин обов'язок з повідомлення страховика визначено не в п. 33.1.2., а в п. 33.1.4.

Зазначене пояснюється тим, що в статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" були внесені зміни Законом № 3045-VI від 17.02.2011 р., згідно з яким в тому числі викладено в іншій редакції п. 33.1. та змінено місцями норми п. 33.1.2. та 33.1.4., проте як в п. 38.1.1. посилання на п. 33.1.2. не замінено на посилання на п. 33.1.4.

Отже, фактично мова йде про технічні помилки, допущені при розробці закону і при використанні законодавчої техніки. Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори, що виникли з них, мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Так, відшкодування збитків, як окремий спосіб захисту, визначений п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України та категорія яких розкривається в приписах ст. 22 ЦК України, передбачає як спеціальний предмет доказування, так і може стосуватись лише випадків завдання матеріальної шкоди або спричинення упущеної вигоди.

Зокрема, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Зобов'язання особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлене законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Суд зазначає, що в даній справі факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється. Факт зафіксований правоохоронними органами; встановлений в рішеннях суду (постанові Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 р. у справі № 684/552/15-п, рішенні Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у справі № 910/27335/15, що залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016), особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачу стало відомо про настання страхового випадку вже 06.04.2015 (тобто в межах строку, встановленого п. 33.1.4 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), про що свідчать листи ПрАТ «СК «Нова» направлені на адресу відповідача.

На підтвердження належного повідомлення страховика про страховий випадок відповідач також надав роздруківку електронного повідомлення про ДТП, яке було ним направлено не електронну адресу страховику, проте судом критично оцінюється вказаний доказ, оскільки його дослідження неможливо дійти беззаперечних висновків про адресата та адресанта вказаного електронного повідомлення, а також дійсної дати його створення.

В той же час, з листів ПрАТ «СК «Нова» адресованих відповідачу чітко вбачається, що позивачем вчинялись дії щодо перевірки обставин справи, збору необхідних документів для врегулювання страхового випадку. Крім того, вже 07.04.2015 позивач звернувся до спеціалістів ТОВ «Експертум-АВЕ» для проведення авто технічного дослідження обставин ДТП, що сталась 02.04.2015 за участю автомобіля "VOLVO", державний номер НОМЕР_1, для чого відповідними спеціалістами було проведено огляд вказаного автомобіля.

Таким чином, судом встановлено, що ПрАТ «СК «Нова» було достеменно відомо про страховий випадок, який мав місце 02.04.2015 за участю автомобіля "VOLVO", державний номер НОМЕР_1, також позивач вчиняв всі необхідні на його розсуд дії щодо встановлення дійсних обставин ДТП та запобігання необґрунтованим виплатам.

Отже, позивач серед іншого не надав суду доказів виникнення у нього збитків з причини не повідомлення про настання ДТП, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 6-284цс15, яка відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для суду.

Твердження позивача про невідповідність технічного стану автомобіля "VOLVO", державний номер НОМЕР_1 вимогам Правил дорожнього руху України, що стало причиною настання ДТП, є на думку суду непереконливими, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що Висновком експерта (ТОВ ТОВ «Експертум-АВЕ») від 30.04.2015 № 11997 за результатами проведення авто технічного дослідження обставин ДТП встановлено, що висота протектора шини лівого переднього колеса менша ніж 1 мм, що не відповідає вимогам п.31.4.5а) Правил дорожнього руху, невідповідність технічного стану шини лівого переднього колеса автомобіля «VOLVO» вимогам п.31.4.5а) Правил дорожнього руху України, яка виражалась у надмірному зношенні протектора, з технічної точки зору, могла бути однією з причин виникнення ДТП.

В той же час, на підтвердження своїх заперечень проти позову, відповідач надав Висновок № 4105/4 експертного транспортно-трасологічного дослідження від 12.09.2015, яке було проведено судовим експертом ОСОБА_6 ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит». Згідно висновків вказаного експертного дослідження технічний стан шини лівого переднього колеса автомобіля НОМЕР_9 у частині залишкової висоти малюнка протектора, яка складає 5,5…7,0 м.м, знаходиться у відповідності з вимогами п.31.4.5.а) ПДР України, розгерметизація лівого переднього колеса автомобіля VOLVO-FMX д.н. НОМЕР_11 відбулася у момент зіткнення з автомобілем MAN д.н. НОМЕР_10 з напівпричепом SCHMITZ SKO 2д.н. НОМЕР_12. Розгерметизація шини відбулася у результаті деформації бортової закраїни ободу та посадочної полиці ободу га стала наслідком виливу дії значної за величиною ударної сили, що не зустрічається при нормальній експлуатації. Цілісність внутрішньою герметизуючого шару та каркасу шини включає розгерметизацію шини у результаті пневматичного вибуху, розриву, проколу або пробою у процесі руху автомобіля безпосередньо до моменту зіткнення, та свідчить про її працездатний стан на момент пригоди. Розгерметизація лівого переднього колеса автомобіля НОМЕР_9, з технічної точки зору, у причинному зв'язку з настанням пригоди не знаходилася, оскільки відбулася у момент зіткнення та стала наслідком самої пригоди.

Таким чином, наданим відповідачем експертним дослідженням спростовуються твердження позивача про невідповідність технічного стану автомобіля "VOLVO", державний номер НОМЕР_1 вимогам Правил дорожнього руху України, що могло бути однією із причин ДТП.

В той же час, позивачем клопотання про призначення і проведення судової експертизи з даного питання не заявлялось.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Вказаний обов'язок покладається на позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Позивачем доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем його прав і охоронюваних законом інтересів, не надано, за таких обставин в задоволенні позовних вимог, з викладених у позові правових підстав, необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

02.01.2014 між ПрАТ «СК «Нова» (продавець) та ТОВ «Інвестмент проперті протектед» (покупець) укладено договір куплі-продажі боргових зобов'язань, відповідно до умов якого продавець має продає (переуступає) покупцю права на регресні вимоги, який включає в себе регресні справи (перелік яких міститься в додатку 1 до цього договору), а покупець приймає такі регресні вимоги та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду.

18.03.2016 ПрАТ «СК «Нова» та ТОВ «Інвестмент проперті протектед» уклали Додаткову угоду № 53 до Додатку №;1 до договору куплі-продажу боргових зобов'язань, відповідно до якої доповнили перелік регрес них справ, що приймається покупцем наступною справою: об'єкт страхування - Вольво НОМЕР_1, дата страхового випадку - 02.04.2015, договір страхування - АІ/6508896, страхувальник - ТОВ «ОТП Лізинг», винна особа - ОСОБА_5 (ТОВ «ОТП Лізинг»).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

В ст. 514 ЦК України закріплені положення про те, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків закріплені в ст. 11 ЦК України, а відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Обов'язок відповідача сплатити страхове відшкодування в порядку регресу ТОВ «Інвестмент проперті протектед» може виникнути за договором куплі-продажу боргових зобов'язань за наявності такого обов'язку перед ПрАТ «СК «Нова».

На підставі положень ст. ст. 514, 516, 519 ЦК України відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Судом не встановлено наявність на момент укладення Додаткової угоди № 53 від 18.03.2016 до договору куплі-продажу боргових зобов'язань у відповідача обов'язку щодо сплати в порядку регресу страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.

Отже, на час укладення Додаткової угоди № 53 від 18.03.2016 до договору куплі-продажу боргових зобов'язань продавець (первісний кредитор) ПрАТ «СК «Нова» не був наділений правом вимагати від відповідача сплати страхового відшкодування в порядку регресу і для визнання недійсним цієї додаткової угоди не має необхідності. ТОВ «ОТП Лізинг» не являється учасником договору куплі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014 та додаткової угоди № 53 від 18.03.2016 до нього і цей договір не породжує для відповідача будь-яких зобов'язань перед позивачем (аналогічна позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 10.03.2011 у справі № 01/826).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено безпідставність заявлених позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.06.2016

Суддя Пукшин Л.Г.