КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/13565/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

прокуратури Вацьківська І.В. прокурор відділу прокуратури міста Києва

посв. від 12.12.2014 №030809,

позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, договір на надання правової

допомоги від 01.04.2014,

відповідача Саушкіна О.В., дов. від 12.01.2016 №11, Мельник О.А. дов. від 12.01.2016 б/н,

третьої особи 1 Шкодич Ю.В., дов. від 12.06.2015 №1198/9/26-55-10-03,

третьої особи 2 не з'явився,

третьої особи 3 не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Державного закладу «Київський коледж зв'язку»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 (підписане 01.02.2016)

у справі №910/13565/14 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державного закладу «Київський коледж зв'язку»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

1. Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва

2. Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

3. Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві

За участю Прокуратури міста Києва

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 21 754,05 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 у справі №910/13565/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.09.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2015 у справі №910/13565/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив з того, що рішення суду, яке містить вступну та резолютивну частини від 20.03.2015 суддею не підписано. Здійснюючи перегляд судового рішення в апеляційному порядку, господарський суд апеляційної інстанції, в порушення вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на вказане уваги не звернув.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі №910/13565/14 визнано недійсним п.3.2 договору від 02.12.2006 №3586/3718/ком, в редакції додаткових угод від 16.07.2009 №1 та від 08.01.2008 №2, в частині обов'язку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) здійснювати Державному закладу «Київський коледж зв'язку» (далі - ДЗ «Київський коледж зв'язку») відшкодування витрат по сплаті земельного податку.

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ДЗ «Київський коледж зв'язку» з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь ФОП ОСОБА_3 надмірно сплачену суму витрат по сплаті земельного податку в розмірі 21 754, 05 грн та 1 827, 00 грн судового збору.

Застосовуючи положення ст.83 ГПК України, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не є платником земельного податку, то п.3.2 договору від 02.12.2006 № 3586/3718/ком, в редакції додаткових угод від 16.07.2009 №1 та від 08.01.2008 №2, в частині обов'язку ФОП ОСОБА_3 здійснювати відшкодування витрат по сплаті земельного податку суперечить приписам ст.ст. 202, 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

З огляду на висновки суду щодо невідповідності вимогам чинного законодавства умов договору від 02.12.2006 №3586/3718/ком, в частині відшкодування позивачем витрат відповідача по сплаті земельного податку, суд визнав, що правові підстави для утримання відповідачем грошових коштів, сплачених ФОП ОСОБА_3 в якості відшкодування витрат по сплаті земельного податку, відсутні.

Стосовно вимог про зобов'язання здійснити перерахунок, господарський суд не знайшов правових підстав для їх задоволення з огляду те, що судом визнано п.3.2 спірного правочину, в редакції додаткових угод від 16.07.2009 №1 та від 08.01.2008 №2, недійсним.

Не погодившись з вказаним рішенням, ДЗ «Київський коледж зв'язку» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач не є платником земельного податку, у розумінні положень Закону України «Про плату за землю», яким регулювались спірні правовідносини на момент укладення додаткових угод від 16.07.2009 №1 та від 08.01.2008 №3 до договору та застосував до даних правовідносин норми права, які втратили чинність.

Апелянт також вказував те, що у ДЗ «Київський коледж зв'язку» відсутнє майно (грошові кошти) позивача, так як на виконання укладених договорів та, керуючись вимогами Податкового кодексу України, він передав майно (грошові кошти) третій стороні - державній податковій інспекції у вигляді сплати податку за землю.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 №09-52/803/16 «Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ» відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50, пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/13565/14 у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Коршун Н.М. на лікарняному.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ДЗ «Київський коледж зв'язку» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Рябуха В.І., судді Ропій Л.М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до свого провадження, задоволено клопотання ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про залучення до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, розгляд справи призначено на 25.05.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

11.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник третьої особи 1 подав письмові пояснення по суті спору.

23.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник відповідача надав докази відправки апеляційної скарги третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

25.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача надав докази відправки позовної заяви з додатками на адресу третьої особи ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 відкладено розгляд апеляційної скарга на 08.06.2016.

02.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник відповідача подав додаткові пояснення.

08.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав додаткові пояснення щодо формули розрахунку позовних вимог та безпідставності доводів апеляційної скарги.

У судовому засіданні 08.06.2016 представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представники позивача заперечили доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Прокурор та представник третьої особи 1 у судовому засіданні підтримали позицію відповідача.

Представники третіх осіб 2 та 3 у судове засідання не з'явились. Про дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, прокуратури та третьої особи 1, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір №3586 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, в редакції договору від 23.02.2011 №3586/03 про внесення змін, за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, загальною площе 273,30 кв.м. (1-й поверх - 213,80 кв.м; підвальне приміщення - 59,50 кв.м.), розміщене за адресою: м. Київ, вул. Лейпцігська, 6, що знаходиться на балансі ДЗ «Київський коледж зв'язку» (балансоутримувач), вартість якого за звітом про незалежну оцінку станом на 31.12.2010 становить 2 033 097 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи у навчальному закладі.

Договором про внесення змін від 23.02.2011 №3586/03 продовжено строк дії договору від 05.10.2006 №3586 на 2 роки 11 місяців, що діє з 08.12.2010 до 08.11.2013 включно.

01.12.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3718, за умовами якого, в редакції договору від 23.02.2011 про внесення змін, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, загальною площею 48,10 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. Лейпцігська, 6 (на першому поверсі), що знаходиться на балансу ДЗ «Київський коледж зв'язку», вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.12.2010 становить 1 193 803 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні, яка не здійснює продаж товарів підакцизної групи у навчальному закладі.

Договором про внесення змін від 23.02.2011 №3718/03 продовжено строк дії договору від 01.12.2006 №3718 на 2 роки 11 місяців, що діє з 08.12.2010 до 08.11.2013 включно.

02.12.2006 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (підприємець) та Державним закладом «Київський коледж зв'язку» (коледж) укладено договір №3586/3718/ком на оплату комунальних та експлуатаційних послуг (на підставі договорів оренди від 05.10.2006 №3586 та від 01.12.20006 №3718 (далі - договір), за умовами якого коледж укладає договори на постачання електроенергії, води, опалення та вивіз сміття з постачальниками цих видів послуг на обслуговування приміщень за адресою: м. Київ, вул. Лейпцігська, 6.

Відповідно до п.1.2 договору підприємець зобов'язується відшкодувати коледжу витрати за користування комунальними та експлуатаційними послугами.

Коледж зобов'язується вчасно виставляти рахунки за оплату наданих послуг, вказаних в п. 1.1 договору, а підприємець - вчасно сплачувати ці рахунки за отримані послуги (п. 2.2 договору).

Згідно з п.3.2 договору, в редакції додаткової угоди №2, рахунки по всіх видах отриманих послуг виставляються підприємцю на підставі проведених коледжем та узгоджених з підприємцем розрахунків: за електроенергію згідно даних лічильника; за опалення пропорційно займаній площі; за водопостачання пропорційно займаній площі; за вивіз сміття пропорційно займаній площі; по відшкодуванню витрат по сплаті земельного податку; по збору за спеціальне використання водних ресурсів.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що підприємець відшкодовує коледжу витрати за користування комунальними та експлуатаційними послугами протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунка від коледжу.

Договір набирає чинності та діє протягом дії відповідних договорів оренди нерухомого майна (п.5.1 договору).

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання ст.ст.901-907 ЦК України.

Частина 1 ст.901 ЦК України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, за 1-4 квартали 2011, за 2012, а також за 1-3 квартали 2013 позивачем сплачено на користь відповідача 90 525,65 грн у якості відшкодування земельного податку, що підтверджується виписками з банківського рахунку ФОП ОСОБА_3 та платіжними дорученнями.

Закон України «Про плату за землю» (в редакції, станом на час укладення додаткових угод до договору) визначає розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку.

У ст.1 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, станом на час укладення додаткових угод до договору) передбачено, що податок це обов'язковий платіж, що справляється з юридичних і фізичних осіб за користування земельними ділянками.

Використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом (ч.1 ст.2 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, станом на час укладення додаткових угод до договору).

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, станом на час укладення додаткових угод до договору) ставки земельного податку з земель, грошову оцінку яких встановлено, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у частинах п'ятій - десятій цієї статті та частині другій статті 6 цього Закону.

Стаття 13 Закону України «Про плату за землю» (в редакції, станом на час укладення додаткових угод до договору) визначає, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (ч.1 ст.15 вказаного вище Закону України).

Стаття 53 Земельного кодексу України визначає, що до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані:

а) історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, меморіальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам'ятні місця, пов'язані з історичними подіями;

б) городища, кургани, давні поховання, пам'ятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів;

в) архітектурні ансамблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів, споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, садово-паркові комплекси, фонова забудова.

З наявного у справі листа Міністерства культури України від 21.05.2014 №1530/10-3/13-14 убачається, що земельна ділянка по вул. Лейпцизькій, 6 у місті Києві до категорії земель історико-культурного призначення не відноситься. Пам'ятки культурної спадщини на ділянці відсутні.

При цьому у справі наявний лист від 12.06.2014 №066/09-1458 Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за змістом якого: «вказана земельна ділянка розташовується у Центральному ареалі міста, в зоні регулювання забудови першої категорії. На території земельної ділянки пам'яток місцевого або національного значення не зафіксовано. Археологічна цінність не визначена і потребує додаткового вивчення. Територія земельної ділянки по вул. Лейпцизькій, 6 у Печерському районі м. Києва не віднесена до категорій земель історико-культурного призначення».

Відповідно до п. 1.1 Порядку визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 26.07.2007 № 43/1877 нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється згідно з чинним законодавством України з метою визначення розмірів земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а також при розробленні показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно витягу з технічної документації від 30.10.2007 №Ю-04296/2007, виданого ДЗ «Київський коледж зв'язку», нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер № НОМЕР_1), розташованої за адресою: м. Київ, Печерський район, вул. Лейпцизька, 6 складає 12 441 725, 83 грн.

За змістом ст.ст.269, 270 Податкового кодексу України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі. Об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Стаття 125 Земельного кодексу України, в редакції на час укладення додаткових угод, визначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності (ст.92 Земельного кодексу України, в редакції на час укладення додаткових угод).

Відтак документом, що посвідчує право (власність або постійне користування) на землю є відповідний державний акт.

Проте, ДЗ «Київський коледж зв'язку» докази на підтвердження наявності у відповідача прав на земельну ділянку по вул. Лейпцизькій, 6 у місті Києві, як то право власності чи користування в матеріалах справи відсутні.

При цьому з наявного у справі листа від 04.01.2016 №16/2-16 Головного управління Держгеокадастру у м. Києві вбачається, що станом на теперішній час відомості щодо державної реєстрації земельних ділянок за адресою: вул. Лейпцизька, 6 та рішення про передачу їх у власність/користування ДЗ «Київський коледж зв'язку» в Головному управлінні Держгеокадастр у м. Києві відсутні.

Частина 1 ст.202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

За таких обставин, оскільки ДЗ «Київський коледж зв'язку» не є платником земельного податку у розумінні Закону України «Про плату за землю», яким регулювались спірні відносини на час укладення додаткових угод від 16.07.2009 №1 та №2 до договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що п. 3.2 договору, в редакції додаткових угод від 16.07.2009 №1 та №2 щодо зобов'язання ФОП ОСОБА_3 здійснювати відшкодування витрат ДЗ «Київський коледж зв'язку» по сплаті земельного податку суперечить наведеним нормам матеріального права.

Наявне у справі рішення Київської міської ради від 14.07.2011 №477/5864, яким ДЗ «Київський коледж зв'язку» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Лейпцизькій, 6 в Печерському районі міста Києва орієнтовною площею 0,390 га в постійне користування для експлуатації та обслуговування будівлі гуртожитку згідно з планом-схемою, суд апеляційної інстанції також оцінює критично з тих підстав, що відомості щодо прийняття Київською міською радою рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу вказаної земельної ділянки ДЗ «Київський коледж зв'язку» в матеріалах справи відсутні.

Твердження скаржника про перехід до нього будівлі гуртожитку по вул. Лейпцизькій, 6 в Печерському районі міста Києва та, як наслідок, виникнення у ДЗ «Київський коледж зв'язку» обов'язку сплачувати земельний податок за земельну ділянку, на якій він розташований, суд до уваги не приймає, оскільки об'єкт оренди, що знаходиться за адресою по вул. Лейпцизькій, 6 в Печерському районі міста Києва перебуває лише на балансі у відповідача, а відтак, не зумовлює перехід права власності на вказане майно.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин норми права, які втратили чинність, судом апеляційної інстанції визнаються безпідставними в силу того, що до правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11).

Пунктом 282.1.3 ст. 282 Податкового кодексу України визначено, що від сплати податку звільняються, зокрема, дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки, освіти, охорони здоров'я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Приписами пункту 3 ст. 284 Податкового кодексу України встановлено, якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території.

Виходячи з наведеного вище, п. п. 2.1, 2.3 рішення Київської міської ради від 26.07.2007 № 43/1877 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та порядку її визначення», а також приймаючи до уваги витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, річна сума відшкодування на оплату земельного податку повинна складати 22 313, 15 грн і обчислюється як 1% (ставка земельного податку) , що підтверджується наступним розрахунком:

(3901, 93 кв.м./ 6498,2 кв. м) * 421, 4 кв.м. * 1874, 99 грн./кв.м. * 2,5 * 1,5* 1, 028 * 1, 152 * 1, 059 =

2 231 315, 36 /100 % = 22 313, 15 грн (сума за рік) / 12 місяців = 1859, 43 (сума за місяць) * 3 місяці = 5 578, 29 грн за квартал.

30.01.2015 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог до 21 913,21 грн шляхом виключення з позову вимог про стягнення передплат за 1-й, 2-й квартал 2011 року, у зв'язку із пропуском строків позовної давності по стягненню надміру сплаченої суми земельного податку за 1-й, 2-й квартал 2011, про яку заявлено відповідачем у спорі.

Звертаючись з позовом, ФОП ОСОБА_3 зазначає, що при розрахунку суми відшкодування земельного податку за договором відповідачем застосовано коефіцієнт 1,5%, який підлягає застосуванню при розрахунку податку для земель історико-культурного призначення. Земельна ділянка, на якій розташований об'єкт оренди (м. Київ, вул. Лейпцігська, 6) до вказаної категорії земель не відноситься та при розрахунку земельного податку має враховуватись коефіцієнт 1% від її нормативної грошової оцінки.

Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За таких обставин, беручи до уваги викладене вище, а також встановлену невідповідність вимогам чинного законодавства України умов договору в частині відшкодування підприємцем витрат коледжу по сплаті земельного податку, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правові підстави для утримання ДЗ «Київський коледж зв'язку» грошових коштів, сплачених ФОП ОСОБА_3 у якості відшкодування витрат по сплаті земельного податку у сумі 21 754,05 грн відсутні.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок витрат ФОП ОСОБА_3 по сплаті земельного податку за 3, 4 квартали 2011, за 1, 2, 3, 4 квартали 2012, згідно договору, суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні з огляду на недійсність п. 3.2 договору (в редакції додаткових угод від 16.07.2009 №1 та № 2).

Посилання скаржника на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2012, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2013 у справі №5011-30/8532-2012 в якому встановлені обставини, які мають преюдиціальне значення, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2012 у справі №5011-30/8532-2012 вбачається, що предметом позову першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва було стягнення заборгованості, в т.ч. по земельному податку за 1, 2, 3, 4-й квартали 2011 та за 1, 2-й квартали 2012.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами та переглядаються в апеляційному порядку в межах даної справи, не були предметом розгляду суду у справі № 5011-30/8532-2012.

Частина 3 ст.35 ГПК України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2012 у справі № 5011-30/8532-2012 убачається, що позов у цій справі поданий першим заступником прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави, що виключає тотожність сторін спору.

Окрім того, під час розгляду Господарським судом міста Києва вказаної вище справи правомірність розрахунку суми земельного податку, формули розрахунку суми податку не встановлювалась.

Решта доводів відповідача колегією суддів відхиляється, оскільки не спростовує висновків суду, наведених вище.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 27.01.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного закладу «Київський коледж зв'язку» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі №910/13565/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/13565/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай