РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа № 910/4780/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту"

про стягнення 505 908, 51 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Кирищук В.П.

від відповідача: Птуха Є.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" про стягнення заборгованості у розмірі 501 744, 84 грн., інфляційних втрат у розмірі 240 335, 78 грн. та 3 % річних від простроченої суми, що становить 20 083, 54 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за умовами угоди № 785/КТМ-51-14 про реструктуризацію заборгованості за договором № 240356 від 01.10.2004 р. на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4780/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 489 744, 84 грн., 3 % річних у сумі 20 083, 54 грн. та 240 335, 78 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява позивача не суперечить нормами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір розглядається виходячи із нової ціни позову, що становить 750 164, 16 грн. та складається із заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 489 744, 84 грн., 3 % річних у сумі 20 083, 54 грн. та 240 335, 78 грн. - інфляційних втрат.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає про зарахування позивачем грошових коштів, перерахованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" не за призначенням, вказаним у платіжних документах.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" про стягнення заборгованості у розмірі 501 744, 84 грн., інфляційних втрат у розмірі 240 335, 78 грн. та 3 % річних від простроченої суми, що становить 20 083, 54 грн.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що фактично Публічним акціонерним товариством "Київенерго" збільшено розмірі позовних вимог порівняно зі вимогами, викладеними у заяві про зменшення розміру позовних вимог.

В той же час, вказана заява позивача не суперечить нормами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а відтак - суд прийняв її до розгляду та задовольнив.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 08.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2004 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (на даний час - Публічне акціонерне товариство "Київенерго"), в особі структурного підрозділу "Енергозбут Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 240356, за умовами якого позивач зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у даному договорі.

30.05.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" укладено угоду № 785/КТМ-51-14, відповідно до якої відповідач визнав та підтвердив заборгованість перед позивачем за договором № 240356 від 01.10.2004 р. на постачання теплової енергії гарячій воді станом на 01.05.2014 р. на загальну суму 1 338 373, 27 грн.; заборгованість у розмірі 213 286, 77 грн. за рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2014 р. № 37/331, що виникла станом на 01.05.2009 р.; заборгованість розмірі 514 517, 37 грн. за рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2012 р. № 37/6265, що виникла за період з 0105.2009 р. до 01.04.2012 р. та не оплачена на 01.05.2014 р.; заборгованість, що виникла за період з 01.04.2012 р. до 01.05.2014 р. у розмірі 610 569, 13 грн.

За умовами п. 2 угоди № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. відповідач зобов'язався сплатити вказану заборгованість протягом травня 2014 року - квітня 2016 року щомісячними платежами не менше 25 440, 38 грн. до 25-го числа кожного місяця.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на загальну суму 501 744, 84 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Заперечуючи проти позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" зазначає, що позивачем зараховувались грошові кошти, перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" не за призначенням, вказаним у платіжних документах.

В той же час, позивач подав пояснення по справі, у яких відзначає, що заборгованість за угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. розділена на періоди, а заборгованість за період з 01.04.2012 р. до 01.05.2014 р. виникла з нульового сальдо та, відповідно, не містить боргів за минулі періоди.

Дослідивши наявні у справі документи, а саме: виписки по рахунку Публічного акціонерного товариства "Київенерго", реєстр оплат Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" по договору № 240356 від 01.10.2004 р., а також заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що наявними у справі документами підтверджується перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" грошових коштів у якості погашення заборгованості за період з 01.04.2012 р. до 01.05.2014 р., що визначена угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. на суму 108 824, 29 грн.

При цьому, суд враховує, що за змістом угоди № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. заборгованість відповідача перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" розділена на окремі періоди, виходячи із відповідних підстав та в межах даної справи позивачем заявлено до стягнення саме борг за період з 01.04.2012 р. до 01.05.2014 р., що визначений угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р.

Вищенаведені обставини відповідачем не спростовані та доказів погашення заборгованості за період з 01.04.2012 р. до 01.05.2014 р. у розмірі, визначеному угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р., що є предметом спору у даній справі, не надано.

Між тим, порядок сплати відповідачем заборгованості у розмірі 213 286, 77 грн. за рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2014 р. № 37/331 та за рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2012 р. № 37/6265, що виникла за період з 01.05.2009 р. до 01.04.2012 р. та порядок зарахування сплачених коштів не є предметом розгляду в межах даної справи.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 501 744, 94 грн.

Крім того позивачем заявлено вимоги про стягнення у розмірі 240 335, 78 грн. та 3 % річних від простроченої суми, що становить 20 083, 54 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, останнім здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму 501 744, 84 грн. за період з вересня 2014 року до грудня 2015 року.

В той же час, суд вважає за необхідне відзначити, що відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Тож, виходячи з вищенаведеного, у зв'язку з укладенням сторонами угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р., зобов'язання сторін за договором № 240356 від 01.10.2004 р. в частині строку погашення заборгованості за період з 01.04.2012 р. до 01.05.2014 р., фактично припинились з одночасною заміною їх новим зобов'язанням в цій частині.

При цьому, укладаючи угоду № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" фактично визнало заборгованість за договором № 240356 від 01.10.2004 р. та зобов'язалось її погасити у строк та в порядку, визначені вказаною угодою.

Тобто, з моменту укладення угоди № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р., вказані в договорі № 240356 від 01.10.2004 р. строки оплати фактично поставленої на дату укладення вказаної угоди теплової енергії не застосовуються.

При цьому, варто зауважити, що за загальними принципами цивільного законодавства, закріпленими у Цивільному кодексі України, правовідносини сторін ґрунтуються на їх вільному волевиявленні, що, зокрема, полягає у свободі договору, який є підставою виникнення взаємних зобов'язань та їх припинення.

За умовами угоди № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. відповідач зобов'язався сплачувати вказану в угоді заборгованість протягом травня 2014 року - квітня 2016 року щомісячними платежами не менше 25 440, 38 грн. до 25-го числа кожного місяця.

Тож, здійснивши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням встановленого угодою № 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р. строку виконання зобов'язань, судом встановлено що за період з 26.09.2014 р. (дата прострочення відповідно до п. 2 угоди 785/КТМ-51-14 від 30.05.2014 р.) до 31.12.2015 р. (дата, визначена позивачем) розмір інфляційних втрат становить 77 729, 82 грн., 3 % річних - 7 824, 53 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" (04213, м. Київ, вул. Північна. 46, оф. 1. ), з будь-якого рахунку, виявленого під час виконавчого провадження, на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ) заборгованість у розмірі 501 744, 84 (п'ятсот одна тисяча сімсот сорок чотири грн. 84 коп.) грн.., інфляційні втрати у розмірі 77 729, 82 (сімдесят сім тисяч сімсот двадцять дев'ять грн. 82 коп.) грн., 7 824, 53 (сім тисяч вісімсот двадцять чотири грн. 53 коп.) грн. - 3 % річних та 8 809, 49 (вісім тисяч вісімсот дев'ять грн. 49 коп.) грн. - судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.06.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.