РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016Справа №910/14329/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова група Атлант";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання " Конті";

про визнання договору недійсним.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: не з'явилися;

Від відповідача: Близнюков В. В., представник, довіреність №б/н від 25.05.2015 р.;

Від третьої особи: Волкова Г. М., представник, довіреність № 149/11-Д від 24.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати недійсною банківську гарантію від 31.03.2014 року № IGR140331/87.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року порушено провадження у справі № 910/14329/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2015 року залучено до участі у справі № 910/14329/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання " Конті".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2015 продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 року провадження у справі № 910/14329/15 зупинено до закінчення проведення комплексної судової експертизи, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України.

До Господарського суду міста Києва від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України надійшов супровідний лист разом з повідомленням про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.06.2016 р.

Позивач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду і підтверджує факт направлення ухвали господарського суду на адресу відповідача, зазначену у витязі з ЄДРПОУ.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Позивач не направив в судове засідання 07.06.2016 р. своїх повноважних представників, про причини неявки суд не повідомив.

Представник від відповідача та від третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити.

З огляду на неявку представника позивача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2012 між ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК») та ТОВ «Торгова група Атлант» було укладено Генеральну Кредитну угоду №010/6.2.1.4.0/12120 (надалі - ГКУ) за умовами якої сторони погодилися що в рамках дії ГКУ позивач може надавати відповідачеві кредити та банківські гаранті, а відповідач взяв на себе зобов'язання повернути отримані кредитні кошти сплатити позивачу регрес та кредитну винагороду за надані позивачем послуги (розділ 1 ГКУ).

В подальшому до ГКУ сторони неодноразово вносили зміни які оформлялися у вигляду письмових додаткових угод .

Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що після прийняття ПАТ «ФІДОБАНК» всіх прав та зобов'язань ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» позивач та відповідач мали намір укласти додаткову угоду до ГКУ №5, якою викласти зміст ГКУ в новій редакції, тобто повністю змінити умови ГКУ. Позивач зазначає, що надалі жодна із сторін не підписала зазначену додаткову кгоду, що підтверджується текстом додаткової угоди №5 на якому відсутні підписи та печатки сторін.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач посилається на те, що гарантія платежу від 31 березня 2014 року позивача, що була надана ПРИВАТНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «ВИРОБНИЧЕ ОБ'ЄДНАННЯ «КОНТІ» №IGR140331/87 (вих. №16- 4-17-11-1 від 31.03.2014 р.) у розмірі 12 000 000 грн. 00 коп., видана на виконання не існуючого зобов'язання не відповідає ГКУ, та враховуючи той факт, що положення спірного договору гарантії суперечать ст.560, ст.563, ст.566 Цивільного кодексу Українита не відповідають правовій природі гарантії остання підлягає визнанню не дійсною.

Так, позивач просить суд визнати недійсною банківську гарантію № КЖ140331/87 від « 31» березня 2014 року, видану, як зазначає позивач, на виконання договору про надання гарантії платежу № 019/6.2Л.4.0/12121 від 13.06.2012 р., укладеного між позивачем та відповідачем, строк якого сплинув 31.03.2014 р.

Також позивач зазначає, що договір про надання гарантії платежу № 019/6.2.1.4.0/12121 від 13.06.2012 р. укладений між позивачем та відповідачем в межах Генеральної кредитної угоди № 010/6.2.1.4.0/12120 від 13.06.2012 р. Але через те, що додаткову угоду № 5 від 31.03.2014 р. до Генеральної кредитної угоди № 010/6.2.1.4.0/12120 від 13.06.2012 р., якою зазначена угода була викладена в новій редакції, не було підписано сторонами, оскільки на додатковій угоді № 5 від 31.03.2014 р., на думку позивача, відсутні підписи та печатки сторін, це в розумінні ЦК України робить дану угоду неукладеної, а умови, викладені в ній, не створюють жодних наслідків для сторін.

Під час розгляду справи відповідачем було надано суду для ознайомлення додаткову угоду №5 від 31.03.2014 до Генеральної кредитної угоди 010/6.2.1.4.0/12120 від 13 червня 2012 р, в якій міститься 15 сторінка, яка відсутня в екземплярі позивача та про яку позивачу з його слів нічого не відомо. На зазначеній сторінці містяться реквізити сторін за договором, підписи представників сторін та відбитки печаток.

Позивач вважав, що підписи та печатка могли бути підробленими. У зв'язку з цим, 21.07.2015 р. від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2015 р. у справі № 910/14329/15, за клопотанням позивача, було призначено комплексну судову експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України. Витрати по проведенню експертизи покладено на позивача - Публічне акціонерне товариство "Фідобанк".

До Господарського суду міста Києва від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України надійшов супровідний лист разом з повідомленням про неможливість проведення експертизи, у зв'язку з не оплатою позивачем вартості проведення експертизи.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями частини 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, встановлених Господарським кодексом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В порядку ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 180 Господарського кодексу України визначає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду жодного допустимого доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх позовних вимог.

Також відповідачем не надано суду жодного доказу звернення до правоохоронних органів з приводу його доводів про підроблення документів відповідачем або викрадення чи привласнення офіційних документів, штампів чи печаток позивача співробітниками банку на території міста Луганська.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що правові підстави для визнання банківської гарантії від 31.03.2014 року № IGR140331/87 недійсною відсутні.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 17.06.2016 р.