ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 922/469/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Воліка І.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Килими України"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 20.04.2016
у справі№ 922/469/16 господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Килими України"
доПублічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про"
провизнання недійсним договору,
за участю представників:
від позивачаБаранов В.С.
від відповідачане з'явився
від третьої особиГалицький М.І.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Килими України" (далі - ТОВ "Килими України") звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" (далі - ПАТ "Банк Золоті Ворота") про: визнання недійсним іпотечного договору № 07-238 від 30.08.2007, укладеного між позивачем та відповідачем і посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за р.н. 1-2540; скасування запису про заборону на нерухоме майно, внесеного до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 30.08.2007 о 19 год. 09. хв. за № 5576896 на підставі іпотечного договору № 07-238 від 30.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за реєстровим номером 1-2540, реєстровий номер заборони 1-2541.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.03.2016 у справі № 922/469/16 (суддя Погорелова О.В.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним іпотечний договір № 07-238 від 30.08.2007, укладений між позивачем та відповідачем і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за р.н. 1-2540. Скасовано запис про заборону на нерухоме майно, внесений до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 30.08.2007 о 19 год. 09. хв. за № 5576896 на підставі іпотечного договору № 07-238 від 30.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. за реєстровим номером 1-2540, реєстровий номер заборони 1-2541.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 (колегія суддів у складі: Білоусова Я.О. - головуючий, Пуль О.А., Тарасова І.В.) рішення господарського суду Харківської області від 14.03.2016 у справі № 922/469/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 у справі № 922/469/16, ТОВ "Килими України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову, а рішення господарського суду Харківської області від 14.03.2016 у даній справі залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.05.2016 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Воліка І.М., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ТОВ "Килими України" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 07.06.2016 о 10 год. 55 хв.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Килими України", який надійшов до Вищого господарського суду України 07.06.2016, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" (далі - ТОВ "ФК "Факторинг Про") проти касаційної скарги заперечує і просить суд її відхилити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.06.2016 розгляд касаційної скарги ТОВ "Килими України" відкладено на 14.06.2016 о 10 год. 45 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористався.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання ТОВ "Килими України" про відкладення розгляду справи, яке надійшло через канцелярію Вищого господарського суду України 14.06.2016 до початку судового засідання, заслухавши представників учасників судового процесу, присутніх у судовому засіданні, зважаючи на те, що ухвалою Вищого господарського суду України від 07.06.2016 про відкладення розгляду касаційної скарги додаткові документи від учасників судового процесу не витребовувались, з урахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, з огляду на строки розгляду касаційної скарги, встановлені ст. 1118 ГПК України, та період літніх відпусток, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідно до протоколу № 23 загальних зборів учасників ТОВ "Килими України" від 17.08.2007 вирішено: 1. Укласти договір кредиту в АКБ "Золоті ворота" у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у сумі 10 100 000,00 грн. 2. Надати під заставу нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-Б: літ. "АА-8" загальною площею 15 303,9 кв.м., балансова вартість 357 563,39 грн.; літ. "АБ-1" загальною площею 11 439,2 кв.м., балансова вартість 383 670,23 грн., що належать ТОВ "Килими України". 3. Уповноважити на підписання договору кредиту та договору застави директора ОСОБА_11.

30.08.2007 між ТОВ "Килими України" (Позичальник) та АКБ "Золоті ворота" (Банк) укладено договір № 333 на мультивалютну кредитну лінію (відновлювальну) (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого у період з 30.08.2007 по 27.08.2010 Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у рамках мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 10 100 000,00 грн. (ліміт) у будь-який день зазначеного періоду, а Позичальник зобов'язався повернути кредит у валютах кредиту в строк до 29.08.2010 та сплачувати проценти на визначених Договором умовах.

Також, 30.08.2007 між ТОВ "Килими України" (Іпотекодавець) в особі директора ОСОБА_11 та АКБ "Золоті ворота" (Іпотекодержатель) укладено іпотечний договір № 07-238 (далі - Іпотечний договір), за умовами якого у забезпечення виконання всіх вимог Іпотекодержателя до Іпотекодавця за договором № 333 на мультивалютну кредитну лінію (відновлювальну) від 30.08.2007 та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникнуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсотків, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту у розмірі забезпечення за Договором та інше) Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме: нежитлові будівлі літ. "АА-8" площею 15 303,9 кв.м.; літ. "АБ-1" площею 11 439,2 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-Б.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що спірний Іпотечний договір підписано директором ТОВ "Килими України" на підставі рішення загальних зборів учасників позивача (протокол № 23 від 17.08.2007). Однак, на думку позивача, директор Товариства, здійснюючи 30.08.2007 укладання спірного Іпотечного договору, вийшов за межі своїх повноважень. Так, позивач зазначив, що уповноваження рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Килими України" директора позивача на вчинення від імені Товариства одного кредитного договору та одного договору застави нерухомого майна (іпотеки) є одночасно обмеженням директора позивача у праві укладати від імені позивача договори кредиту та застави (іпотеки) більш як один раз і щодо іншого майна, ніж вказано у протоколі загальних зборів учасників № 23 від 17.08.2007, принаймні, без дозволу загальних зборів учасників. При цьому, як вказав позивач, з положень протоколу загальних зборів учасників № 23 від 17.08.2007 не випливає, що вказане у п. 2 його резолютивної частини нерухоме майно повинно передаватись у заставу (іпотеку) саме за тим кредитним договором, рішення укласти який прийнято відповідно до п. 1 резолютивної частини цього ж протоколу. Водночас, відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 17.08.2007 до вказаного Єдиного реєстру було внесено запис за № 5504551 про заборону відчуження нерухомого майна (нежитлових будівель літ. "АА-8" площею 15 303,9 кв.м. та літ. "АБ-1" площею 11 439,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-Б) на підставі договору про зміни (до договору іпотеки № 1230 від 03.11.2006) від 17.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за р.н. 3148. За твердженням позивача, вказаний договір про зміни не міг бути укладений ніким, крім директора позивача ОСОБА_11, який таким чином використав надане йому відповідно до рішення загальних зборів учасників позивача (протокол № 23 від 17.08.2007) право однократного укладення договору застави (іпотеки) стосовно спірного нерухомого майна (нежитлових будівель літ. "АА-8" площею 15 303,9 кв.м. та літ. "АБ-1" площею 11 439,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-Б). На думку позивача, оскільки загальними зборами учасників після 17.08.2007 не надавалось дозволу директору позивача на передання в будь-яку наступну іпотеку вищевказаних об'єктів нерухомості, укладаючи від імені позивача спірний Іпотечний договір, директор Товариства ОСОБА_11 діяв без належних на те повноважень, всупереч приписам ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.ч. 2, 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства".

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, керуючись ч. 1 ст. 92, ч. 1 ст. 98, ст.ст. 203, 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, ч. 4 ст. 179 Господарського суду України, ч.ч. 2, 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства", виходив з того, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Килими України" (протокол № 23 від 17.08.2007) було уповноважено директора позивача на передання відповідного нерухомого майна (нежитлових будівель літ. "АА-8" площею 15 303,9 кв.м. та літ. "АБ-1" площею 11 439,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-Б) у заставу лише один раз, загальні збори уповноважили директора позивача підписати лише один договір про передання цього нерухомого майна в іпотеку, і це право директор позивача здійснив, уклавши договір про зміни від 17.08.2007 до договору іпотеки № 1230 від 03.11.2006.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що оскільки рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Килими України" (протокол № 23 від 17.08.2007) було спеціально уповноважено директора позивача на передання вказаного нерухомого майна у заставу лише один раз, то тим самим загальні збори відповідно до ч. 1 ст. 98 ЦК України обмежили на подальше передбачене статутом позивача право директора позивача укладати договори щодо передання відповідного нерухомого майна в заставу (іпотеку) без згоди загальних зборів позивача.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов висновків про відсутність у матеріалах справи доказів уповноваження директора позивача на підписання спірного Іпотечного договору та, як наслідок, про вчинення цього правочину директором ТОВ "Килими України" з перевищенням наданих йому повноважень.

Скасовуючи рішення першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний господарський суд виходив з того, що укладаючи спірний Іпотечний договір, директор ТОВ "Килими України" ОСОБА_11 діяв у межах своїх повноважень та відповідно до положень чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 62 Закону України "Про господарські товариства" дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Як встановлено апеляційним господарським судом, відповідно до п. 11.6.3 статуту ТОВ "Килими України" директор Товариства, зокрема, має право без доручення вступати від імені Товариства у правовідносини із третіми особами, укладаючи будь-які цивільно-правові угоди, у тому числі, щодо відчуження рухомого та нерухомого майна Товариства.

Суд апеляційної інстанції встановив, що директором позивача ОСОБА_11 було укладено Кредитний договір та Іпотечний договір на підставі статуту та саме на умовах, вказаних у протоколі № 23 загальних зборів учасників ТОВ "Килими України" від 17.08.2007.

Водночас, апеляційним господарським судом відхилено як необґрунтовані доводи позивача про те, що зазначеним рішенням загальних зборів учасників Товариства уповноважено директора на вчинення від імені Товариства одного кредитного договору та одного договору застави нерухомого майна (іпотеки), і на підставі договору про зміни (до договору іпотеки № 1230 від 03.11.2006) від 17.08.2007 директор позивача ОСОБА_11 використав надане йому відповідно до цього рішення право однократного укладення договору застави (іпотеки) стосовно спірного нерухомого майна. При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що в протоколі загальних зборів № 23 від 17.08.2007 не зазначено, що директор має право укласти договір кредиту та застави (іпотеки) лише один раз, і тим більше не зазначено, що його уповноважили на укладення договору про зміни до договору іпотеки № 1230 від 03.11.2006. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на відсутність у матеріалах справи як договору іпотеки № 1230 від 03.11.2006, так і договору про зміни до договору від 17.08.2007, на які посилався позивач.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що у статуті ТОВ "Килими України" відсутні застереження щодо узгодження директором Товариства із загальними зборами учасників Товариства укладення договорів, а навпаки, визначено право директора вступати без доручення від імені Товариства у правовідносини із третіми особами, укладаючи будь-які цивільно-правові угоди, у тому числі, щодо відчуження рухомого та нерухомого майна Товариства (п. 11.6.2. Статуту).

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що укладаючи спірний Іпотечний договір, директор ТОВ "Килими України" ОСОБА_11 діяв у межах своїх повноважень та відповідно до положень чинного законодавства.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 32, 33 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов вірних висновків про необґрунтованість позовних вимог та відсутність у зв'язку з цим правових підстав для задоволення позову ТОВ "Килими України".

Також, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відсутність правових підстав для застосування позовної давності, про що заявляв відповідач у відзиві на позовну заяву, оскільки за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку із спливом позовної давності - за відсутності поважних причин її пропуску.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про порушення господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Килими України" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 у справі № 922/469/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.М. Волік

С.Р. Шевчук