ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року Справа № 904/1721/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Подобєд І.М.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 18.08.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2С представник, довіреність №1101/2016 від 11.01.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2016 року у справі № 904/1721/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС" про визнання недійсним договору комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС", є фіктивним правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, а лише з метою штучного створення заборгованості.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2015 року (головуючий суддя Золотарьова Я.С.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних доводів та не наведено наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення), а саме не довів, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Крім того, в зв'язку з відсутністю вироку по кримінальному провадженню № 0000424, немає підстав стверджувати про те, що директор ТОВ УНІРЕМ-АГРО діяв всупереч своїм повноваженням, зловживав своїм службовим становищем та заволодів майном ТОВ Унірем-Агро, а сам факт наявності кримінального провадження не є доказом вибуття майна поза волею його колишнього власника ТОВ УНІРЕМ-АГРО.

Не погодившись з зазначеним Товариство з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

А саме, судом залишено поза увагою доводи позивача щодо того, що грошові кошти, які призначались ТОВ «Унірем-Агро» для купівлі товару на виконання договору комісії, «пройшли транзитом» через декілька підприємств, ТОВ «Унірем-Агро» не могло виконати зобовязання перед ТОВ «Агропромсервіс-Плюс», оскільки не було наділено грошовими коштами, тобто було вчинено фіктивний правочин без настання правових наслідків, крім створення у такий спосіб штучної заборгованості.

Вважає, що судом першої інстанції було порушено ст. 36 ГПК України, оскільки не досліджено документи, які були надані ТОВ «УНІРЕМ-АГРО», а саме банківські виписки з рахунків підприємств, що призвело до неправомірного (документально непідтвердженого) висновку про правомірність укладеного договору.

Також, посилається на неправомірну відмову господарським судом в задоволенні клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи у даній справі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення, як таке, що було прийнято у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Доводи апелянта є лише припущеннями, не підкріпленими доказовою базою в розумінні ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 13.06.2016 року Дніпропетровським апеляційним господарським

судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

01.06.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО" (комісіонер) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС" (комітент) було укладено договір комісії № УА/06-09, відповідно до умов якого комісіонер зобовязується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити від свого імені та за рахунок комітента договір поставки та передати все отримане за договором поставки комітенту (а.с.8-9).

Згідно п.8.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що договір поставки, повинен бути укладений комісіонером з урахуванням наступних вказівок комітента:

Пунктом 1.2.1 договору встановлено найменування товару за договором поставки, його характеристика, ціна: Оприскувач самохідний (новий), модель SP 2010, виробник SPRAY-AIR TECHNOLODGIES LTD, Канада, потужність двигуна 147 кВт, робочий обєм 5,6 л., тип двигуна дизель, пятишвидкісний з автоматичною трансмісією, у кількості 1 шт., вартістю 2 000 000 грн.

Відповідно до п. 1.2.2. договору, ціна товару, який повинен бути закуплений комісіонером на підставі договору поставки складає 2 000 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ (20%). Ціна товару зазначена у цьому підпункті є максимальною закупівельною ціною та не може бути збільшена комісіонером без узгодження з комітентом.

Базис поставки: DDP (згідно INCOTERMS 2000) склад комісіонера, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, пров. Більшовицький, 4А (п.1.2.3. договору).

Пунктом 1.2.4 договору встановлено, що товар повинен бути поставлений постачальником в строк до 01 жовтня 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зобов'язань згідно умов договору, ТОВ "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС" було перераховано на поточний рахунок ТОВ УНІРЕМ-АГРО грошові кошти на загальну суму 2 000 000,00 грн., в тому числі ПДВ (20%), про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 70 від 30.07.2009 на суму 48 323,00 грн., №71 від 31.07.2009 на суму 800 050,00 грн., № 72 від 03.08.2009 на суму 700 000 грн., №73 від 03.08.2009 на суму 451 627,00 грн., з призначенням платежів: надання засобів на покупку обладнання за договором комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 (а.с.19-22).

Докази укладання ТОВ УНІРЕМ-АГРО договору поставки та здійснення закупівлі товару, що визначено умовами договору, в матеріалах справи відсутні, сторонами не надані.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що при укладанні договору волевиявлення ТОВ "УНІРЕМ-АГРО" не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки особа, яка станом на дату укладання договору була директором товариства, діяла всупереч його інтересам, розпоряджаючись основними фондами ТОВ "УНІРЕМ-АГРО", та посилається на витяг із кримінального провадження № 0000424, а тому просив визнати недійсним договір комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 року, як такий, що не спрямований на реальне настання правових наслідків, які ним обумовлюються.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

За змістом ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року за № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (ст. 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно зі ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона - комісіонер зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідач, уклавши договір комісії, мав своєю метою зобовязати комісіонера за комісійну плату вчинити від свого імені та за рахунок комітента договір поставки оприскувача самохідного у кількості 1 шт., вартістю 2 000 000,00 грн.

Як встановлено в судових засіданнях, відповідачем здійснювалися платежі на виконання умов спірного договору комісії № УА/06-09 від 01.06.2009, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 70 від 30.07.2009 на суму 48 323,00 грн., №71 від 31.07.2009 на суму 800 050,00 грн., № 72 від 03.08.2009 на суму 700 000 грн., №73 від 03.08.2009 на суму 451 627,00 грн., з призначенням платежів: надання засобів на покупку обладнання за договором комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 (а.с.19-22).

Вищезазначені платіжні доручення знайшли своє відображення у виписках з банківських рахунків ТОВ "АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС" та ТОВ "УНІРЕМ-АГРО" (а.с. 87-90).

Та обставина, що господарський суд у рішенні послався лише на платіжні доручення та не зазначив про наявність банківських виписок, які підтверджують ті ж самі обставини справи, на думку колегії суддів не є порушенням ст. 36 ГПК України та не є підставою для скасування рішення суду.

Зазначеними платіжними дорученнями відповідачем було перераховано позивачу 2 000 000,00 грн., позивач зазначені грошові кошти прийняв без заперечень.

09.12.2009 року порушено провадження у справі № БЗ8/124-09 про банкрутство ТОВ «УНІРЕМ-АГРО».

ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» заявив свої вимоги та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б38/124-09 від 25.02.2010 р. визнано вимоги кредиторів ТОВ «ДЕКОРЦВЕТГРАНІТ» та ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС- ПЛЮС». В своїй заяві з вимогами до боржника та про включення до реєстру вимог кредиторів № 1901/2010 від 19.01.2010 р., ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» зазначило цей договір, в додатках до заяви були його копії. Вимоги ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» були затвердженні з урахуванням договору комісії (а.с. 23-33, 34-36).

Рішенням господарського суду м. Києва від 24.02.2016 р. по справі №910/26904/15 за позовом ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» до ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» була стягнута заборгованість за договором комісії №УА/06-09 від 01.06.2009 у розмірі 1 000 000,000 грн. з ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» на користь ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» (37-55).

Отже, факт перерахування позивачу 2 000 000,00 грн. та прийняття останнім даних грошових коштів без заперечень свідчить про намагання Відповідача досягти правового результату, а саме реалізувати своє право, передбачене спірним договором комісії №УА/06-09 від 01.06.2009 року на отримання від комісіонера майна за договором поставки.

Сам факт звернення ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» з позовом до ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» про стягнення заборгованості за договором комісії №УА/06-09 від 01.06.2009 року, включення заборгованості за договором комісії до реєстру вимог кредиторів, також свідчить про намагання Відповідача досягти правового результату - реалізувати своє право, передбачене спірним договором комісії, на повернення комітенту грошових коштів, раніш переданих комісіонеру.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» намагалося досягти правового результату, то спірний договір комісії №УА/06-09 від 01.06.2009 року не може бути визнаний недійсним з підстав фіктивності.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що грошові кошти, які призначались ТОВ «Унірем-Агро» для купівлі товару на виконання договору комісії, «пройшли транзитом» через декілька підприємств, у звязку з чим ТОВ «Унірем-Агро» не могло виконати зобовязання перед ТОВ «Агропромсервіс-Плюс», оскільки не було наділено грошовими коштами, з огляду на наступне.

Як вже було зазначено вище, платіжними дорученнями відповідачем було перераховано позивачу 2 000 000,00 грн., які позивачем прийняті без будь-яких заперечень.

Отже, матеріалами справи спростовані доводи скаржника про не наділення його грошовими коштами, необхідними для виконання зобовязань за договором комісії.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до ст. 44 ГК України серед принципів підприємницької діяльності є:

- принцип самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється;

- принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, ТОВ «Унірем-Агро» на підставі принципу комерційного розрахунку та власного комерційного ризику мало право самостійно обирати постачальника продукції для належного виконання договору комісії та самостійно розпоряджатися грошовими коштами, раніш отриманими від комітента.

Відповідно до ст. 61 Конституції України відповідальність особи має індивідуальний характер.

Отже, ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» не може нести відповідальність за неналежне ведення ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» господарської діяльності, зокрема за перерахування коштів до інших підприємств та за діяльність їх посадових осіб.

Той факт, що відповідно до виписки з банківського рахунку ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» гроші, які відповідач перерахував на рахунок позивача в якості оплати за договором комісії №УА/06-09 від 01.06.2009 року, надійшли на рахунок відповідача від іншої юридичної особи, не заборонений діючим законодавством та не суперечить принципу самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції.

Як на підставу позовних вимог щодо визнання договору комісії від 01.06.2009 № УА/06-09 недійсним, позивач посилається на те, що при укладанні договору волевиявлення ТОВ "УНІРЕМ-АГРО" не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, оскільки особа, яка станом на дату укладання договору, була директором товариства, діяла всупереч його інтересам, розпоряджаючись основними фондами ТОВ УНІРЕМ-АГРО та посилається на витяг із кримінального провадження № 0000424.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, відповідно до якого, в зв'язку з відсутністю вироку по кримінальному провадженню № 0000424, немає підстав стверджувати про те, що директор ТОВ УНІРЕМ-АГРО діяв всупереч своїм повноваженням, зловживав своїм службовим становищем та заволодів майном ТОВ Унірем-Агро, а сам факт наявності кримінального провадження не є доказом вибуття майна поза волею його колишнього власника ТОВ УНІРЕМ-АГРО.

У разі доведеності вищезазначених обставин мають наступати інші правові наслідки, в тому числі передбачені ч. 4 ст. 92 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обовязки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані юридичній особі.

В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання:

- чи підтверджується документально розмір заборгованості ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» перед ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС» за договором комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 року?

- чи могло ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» виконати зобов'язання за договором комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 року, а саме, поставити (купити) майно для ТОВ «АГРОПРОМСЕРВІС-ПЛЮС», враховуючи, що ТОВ «УНІРЕМ-АГРО» не отримало грошові кошти для виконання умов договору комісії № УА/06-09 від 01.06.2009 року?

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Заслухавши доводи представників сторін щодо заявленого клопотання, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Так як до предмета доказування у даній справі входить саме наявність або відсутність ознак недійсності договору в цілому, то для встановлення фактичних даних по даній справі, що входять до предмету доказування, відсутня необхідність у спеціальних економічних знаннях (наявність заборгованості).

Крім того, позивач просить поставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про правову оцінку дій сторін (можливість виконання зобовязання).

Отже, потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні саме даного спору - у суду відсутня, а отже відсутні і підстави для призначення у справі судової економічної експертизи.

З вищенаведених підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправомірну відмову господарським судом в задоволення клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи у даній справі

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Враховуючи обставини справи та рекомендації, викладені в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд дійшов підставного висновку про відмову у задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України внаслідок його фіктивності.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УНІРЕМ-АГРО", м. Київ

залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2016 року у справі № 904/1721/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 16.06.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Н.Л. Величко

Суддя І.М. Подобєд