ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 24/25-908/5753/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДанилової М.В.
суддівДанилової Т.Б., Корсака В.А.
за участю представників:
позивачаМицько Р.М. (дов. від 01.02.2016 р. №135/16)
відповідачаВедернікова О.С. (дов. від 31.12.2015 р.)
прокуратуриОнуфрієнко М.В. (посв. від 04.11.2015 р. №036179)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р.
у справі № 24/25-908/5753/14 господарського суду Запорізької області
за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "КОНЦЕРН СТИРОЛ"
за участюПрокуратури Донецької області
про стягнення 934521527,38 грн. основного боргу, 76750888,70 грн. пені, 24499384,13 грн. інфляційних, 3% річних у розмірі 77830456,32 грн.

В С Т А Н О В И В :

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" про стягнення 1 113 602 256, 53 грн., з яких: 934 521 527, 38 грн. основного боргу за поставлений природний газ на підставі договору від 27.12.2010 р. № 06/10-2891, а також 76 750 888, 70 грн. пені, 24 499 384, 13 грн. інфляції та 77 830 456, 32 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст.ст. 193, 216, 217, 231, 232, 264, 265 Господарського кодексу України, ст.ст.11-16, 258, 525, 526, 530, 550-552, 625, 712 Цивільного кодексу України, а також тим, що відповідачем були порушені строки виконання зобов'язання за договором поставки природного газу від 27.12.2010 р. №06/10-2891.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просила стягнути 934 521 527, 38 грн. основного боргу, 76 750 888, 70 грн. пені, 396 438 952,03 грн. інфляції та 34 227 550, 90 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. у даній справі (суддя Азізбекян Т.А.), позов задоволено: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - основний борг за поставлений природний газ в сумі 934 521 527, 38 грн., пеню в розмірі 76 750 888, 70 грн., інфляції в розмірі 396 438 952, 03 грн., 3% річних в сумі 34 227 550, 90 грн. та 73 080, 00 грн. судового збору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р. (колегія суддів: головуючий Колядко Т.М., судді Татенко В.М., Бойченко К.І.), рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. частково змінено: абзац перший резолютивної частини рішення доповнено словом "частково", абзац другий резолютивної частини: "Пеню в розмірі 76 750 888,70 грн." замінено на словосполучення "Пеню в розмірі 23 025 266, 61 грн.", доповнено резолютивну частину наступним абзацом: "В іншій частині позову відмовити". В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015 р. (колегія суддів: головуючий Корсак В.А., судді Данилова М.В., Данилова Т.Б.), постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р. в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду. В іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р. залишено без змін.

Після нового розгляду справи, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. (колегія суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Стойка О.В.), рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 р. змінено частково: абзац перший резолютивної частини рішення доповнено словом "частково", в абзаці другому резолютивної частини словосполучення "Пеню в розмірі 76 750 888, 70 грн." замінено на словосполучення "Пеню в розмірі 23 025 266, 61 грн." Доповнено резолютивну частину наступним абзацем: "В іншій частині позову відмовлено".

Приймаючи рішення у даній справі суд апеляційної інстанції вказував про правомірність стягнення з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основного боргу у розмірі 934 521 527,38 грн. (встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015 р., залишеною без змін в цій частині постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015 р.), а тому при новому розгляді справи спір в цій частині судом не розглядався.

Позовні вимоги в частині заявлених до стягнення пені, інфляції та 3% річних суд апеляційної інстанції задовольнив частково з огляду на те, що Публічним акціонерним товариством "Концерн Стирол" не було надано доказів щодо вчинення в найкоротші строки всіх передбачених чинним законодавством дій, направлених на отримання Сертифікату Торгово-Промислової палати України від 02.09.2015 р. №4969, який є доказом наявності у спірний період обставин непереборної сили.

А отже, на думку суду апеляційної інстанції, зволікання відповідача з отримання відповідного Сертифікату стало наслідком причин, що залежали виключно від Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол".

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" інфляційних у розмірі 396 438 952, 03 грн., 34 227 550, 90 грн. 3% річних та 23 025 266, 61 грн. пені, яка була зменшена судом на 70 %.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині відмови у стягненні 53 725 622, 09 грн. пені, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 53 725 622, 09 грн. пені задовольнити повністю. В іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. залишити без змін.

Свою касаційну скаргу Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" обґрунтувала тим, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Також, не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить змінити їх частково зменшивши розмір інфляційних, що підлягають стягненню за період лютий 2011 р.- березень 2015 р., посилаючись на неналежне дослідження всіх доказів в їх сукупності та встановлення всіх обставин, необхідних для правильного вирішення спору, що призвело, на думку скаржника, до невідповідності висновків судів попередніх інстанцій обставинам справи та порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надає додаткові пояснення по справі та просить судові рішення в частині, що не оскаржується залишити без змін.

У поясненнях Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" вказує про обставини, які не були досліджені судом апеляційної інстанції при вирішенні даного спору.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.05.2016 р. справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Данилова Т.Б., Корсак В.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 16.05.2016 р. касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні 08.06.2015 р. представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2010 р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) і ВАТ "Концерн Стирол" (покупець) укладено договір № 06/10-2891 поставки природного газу з додатками та додатковими угодами, за умовами якого (п. 1.1.) постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортний природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2. цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Згідно п. 1.2. договору, постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1 848 000 куб. м., в тому чисті по місяцях. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t-20 град. За Цельсієм Р = 760 мм. рт.ст.).

Сторони домовились, що відповідно до встановленого порядку оперативно змінювати обсяги поставки газу в зв'язку з непередбаченими обставинами (аварії трубопроводів, стихійного лиха) (п. 1.3.).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2187, 20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

Крім того, тариф па транспортування природного газу магістральними трубопроводами 104, 90 три., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 425, 84 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 2 911, 01 грн.

Загальна вартість цього договору складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 3.1.1.)

Згідно п. 3.2. договору сторони домовились, що ціна за 1000 кубічних метрів газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та/або тарифів, затверджених уповноваженим державним органом. У разі зміни уповноваженим державним органом граничної ціни на газ та/або тарифів сторонами в обов'язковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи.

Пунктом 4.1. договору сторони узгодили, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк поставки газу з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року включно (п. 5.1.).

Розділом 6 договору визначено, що Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ (п. 6.1., 6.1.1.). Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку газу у строки, встановлені цим договором (п. 6.3., 6.3.1.).

Згідно п. 10.1., цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01 січня 2011 року і діє у частіні поставки газу до 31 грудня 2011 року включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Розділом 2 додатку №1 до договору поставки природного газу № 06/10-2891 від 27.12.2010 р. передбачено, що обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених па підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця, з урахуванням п. 1.5.1 цього додатку (п. 2.1.).

Обсяг газу, визначений згідно з п. 2.1 цього Додатку, є підставою для визначення обсягу газу, переданого за договором у пунктах приймання-передачі. ІІриймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газотранспортним підприємством та Покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого Постачальником. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, Покупець зобов'язується надати Постачальнику для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою Покупця і погоджені газотранспортним підприємством технічних актів приймання-передачі газу (п. 2.2.).

У разі відмови покупця від надання та/або підписання 3-стороннього акта приймання-передачі газу, фактично переданим вважається обсяг газу, зазначений в наданому постачальнику газотранспортним підприємством реєстрі фактично про транспортованих обсягів газу. (п. 2.3.).

30.10.2010 р. Дочірня компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) і Відкрите акціонерне товариство "Концерн Стирол" (покупець) уклали додаткову угоду № 1 до договору № 06/10-2891 поставки природного газу, згідно якої пункт 3.1. викладено в наступній редакції:

"3.1. Ціна з 01.01.2011 р. за 1000 куб.м, природного газу становить 2 282, 00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%;

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 194,90 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб.м, природного газу - 2 522,54 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 3 027,05 грн.

У зв'язку з тим, що Відкрите акціонерне товариство "Концерн Стирол" було перейменовано (відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства") у Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол", 01.02.2011 р. сторони уклали додаткову угоду № 2, якою по тексту договору слова "Відкрите акціонерне товариство "Концерн Стирол" замінено словами "Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол".

З огляду на матеріали справи, на виконання умов договору № 06/10-2891 від 27.12.2010 р. постачальник передав, а відповідач прийняв протягом січня - березня 2011 року природний газ, на загальну суму 1 158 521 527, 38 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами прийому - передачі природного газу, а саме: від 31.01.2011 р. на суму 396 634 190, 26 грн., від 28.02.2011 р. на суму 364 075 782, 61 грн. та від 31.03.2011 р. на суму 397 811 554, 51 грн.

Проте, Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" у порушення умов договору розрахувалось за отриманий природний газ лише у сумі 224 000 000, 00 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 934 521 527, 38 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", окрім основного боргу, просила також стягнути пеню, інфляційні та 3% річних.

Колегія суддів касаційної інстанції перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права зазначає про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а частиною першою статті 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Недодержання судом цих норм процесуального права, якщо воно унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, також є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на новий розгляд до відповідного суду (пункт 3 частини першої статті 1119 Господарського процесуального кодексу України), оскільки касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Направляючи справу на новий розгляд колегія суддів касаційної інстанції вказувала про необхідність дослідження судом апеляційної інстанції фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, а саме: наявність чи відсутність форс мажорних обставин; чи підпадає територія Донецької області - м. Горлівка під визначення Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. №1669-VII; чи є інші обставини, які звільняють сторін від виконання договірних зобов'язань, а також встановити правові наслідки порушення зобов'язання з вини відповідача.

Вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для господарського суду під час нового розгляду справи (частина перша статті 11112 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції вказівки, які містились в постанові касаційної інстанції у повній мірі виконані не були, що і стало підставою для повторного направлення справи на новий розгляд.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України.

Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити і про те, що відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р. із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до пункту 2 і 4 частини 3 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 р. №1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання вимог абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. №1053-р і від 02.12.2015 р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено Донецьку область, м. Горлівка.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства Донецька область, м. Горлівка, на території якої проводило свою господарську діяльність Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол", є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція.

Вищевикладені обставини відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомими, а тому не потребують доказування.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України та статті 617 Цивільного кодексу України, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальності, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Приписами п. 2 статті 141 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним і достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Як убачається з матеріалів справи такий сертифікат № 4969 був отриманий відповідачем 2 вересня 2015 року.

Вказаним сертифікатом було засвідчено настання обставин форс-мажору (непереборної сили), а саме: акти тероризму, військові дії на території м. Горлівки Донецької області Публічному акціонерному товариству «Концерн Стирол» щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу № 06/10-2891 від 27.12.2010р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», які унеможливили їх виконання. Також, вбачається, що період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 15.04.2014р., дата закінчення: тривають, дату встановити неможливо.

При цьому, суд апеляційної інстанції не прийняв сертифікат до уваги як доказ мотивуючим це тим, що доказів вчинення всіх передбачених чинним законодавством дій, направлених на отримання відповідного сертифікату, в найкоротші строки, відповідачем не надано.

Зволікання відповідача з отриманням відповідного сертифікату (після ухвалення рішення судом першої інстанції) стало наслідком причин, що залежали від ПАТ «Концерн Стирол».

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Тобто, доказом є не факт чи обставина, а фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Факт - це явище об'єктивної соціальної дійсності. Факти існують незалежно від того, чи знають про них особи, які здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт - це інформація, за допомогою якої можна пізнати факт. За допомогою доказів відбувається пізнання фактів, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції не врахував вказані норми процесуального права та помилково вважав сертифікат доказом, який не взяв до уваги, а не обставиною, яка підтвердила настання форс-мажорних обставин (непереборної сили).

Таким чином, апеляційним судом не було враховано обставину, яка має важливе значення для правильного вирішення спору.

Як убачається з матеріалів справи, 14.03.2016 р. господарським судом Запорізької області була затверджена мирова угода у справі №3 24/25-908/5753/14, укладена між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та ПАТ «Концерн Стирол» у частині суми основного боргу у розмірі 934 521 527, 38 грн, суми витрат по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73 080,00 грн та суми витрат на забезпечення судового процесу у розмірі 236.00 грн., які ПАТ «Концерн Стирол» повинен сплачувати Дочірній компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» рівними частинами впродовж двадцяти трьох місяців по 38 941 451, 81 грн. щомісячно, а в двадцять четвертому місяці - 38 941 451, 75 грн., починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, що проводиться у зв'язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей.

При цьому, місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, вважається місяць, в якому набере чинності нормативно-правовий акт про завершення антитерористичної операції.

Дана мирова угода не стосується сплати пені, трьох процентів річних від простроченої суми боргу та суми, на яку збільшився основний борг, внаслідок інфляційних процесів.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 7.3.1 договору зазначено, що у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок суду першої інстанції, дійшов висновку про правомірність стягнення інфляційних за період лютий 2011 року березень 2015 року у розмірі 396 438 952,03 грн. та 3% річних за період з 06.02.2011 р. по 24.04.2015 р. у розмірі 34 227 550,90 грн.

Та відповідно до статей 83 Господарського процесуального кодексу України, 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України зменшив розмір пені на 70% (23 025 266,61 грн.).

У пункті 46 постанови пленуму Вищого господарського суду від 07.04.2008 р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" визначено, що згідно з частиною першою статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з частиною другою статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з сертифікатом ПАТ «Концерн Стирол» з 15.04.2014 р припинило здійснення господарської діяльності у зв'язку з неможливістю її ведення, у тому числі проведення розрахунків та сплати податків.

Наказом ПАТ «Концерн Стирол» № 1341/1 від 15.04.2015 р. було прийнято рішення про повну зупинку виробництва, завершення розпочатих технологічних процесів, зменшення до мінімуму виходів на роботу співробітників підприємства.

Апеляційний суд, стягуючи з відповідача інфляційні та пеню, не встановив причинний зв'язок між вище наведеними обставинами і понесеними збитками, наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер, не перевірив як ПАТ «Концерн Стирол» виконувало зобов'язання за договором до початку антитерористичної операції у Донецькій області, зокрема у м. Горлівка.

Статтями 83 Господарського процесуального кодексу України, 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України суду надано право у виняткових випадках зменшити розмір пені.

Відповідно до пункту 1 статті 233 Господарського кодексу України , суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини 3 статі 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Апеляційний суд, застосувавши вказані норми матеріального права, дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої відповідачу пені.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не надав оцінки всім доводам позивача відповідача, не встановив причинно-наслідковий зв'язок між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання зобов'язання, виходячи з конкретної ситуації; не встановив чи неможливість виконання зобов'язання безпосередньо пов'язана і є наслідком саме цієї події; не з'ясував умов щодо звільнення сторони, для якої виникли обставини неможливості виконання зобов'язання від відповідальності за його невиконання; умови щодо тривалості форс-мажорних обставин та умови дії чи призупинення дії спірного договору під час таких обставин.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р. із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З наведеного слідує, що приймаючи оскаржуване судове рішення, апеляційний господарський суд не забезпечив виконання вимог процесуального закону щодо об'єктивності та всебічності з'ясування дійсних обставин справи, оскільки не перевірив ґрунтовність юридичної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, виходячи, зокрема, з принципу їх належності та допустимості, що мало своїм наслідком порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права.

Враховуючи, що в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України у суду касаційної інстанції відсутнє право встановлювати або вважати доведеними обставини справи, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, так само як і надавати їм власну юридичну оцінку, колегія суддів зазначає, що у розумінні статті 1119 названого Кодексу усі вищевикладені обставини є підставою для скасування оскаржуваної постанови і передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів, беручи до уваги доводи, викладені в касаційних скаргах Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол", дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду, під час здійснення якого суду необхідно врахувати вищезазначені обставини.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. у справі №24/25-908/5753/14 скасувати, справу направити на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді: Т. Данилова

В. Корсак