Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 14 червня 2016 року у справі №927/470/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/470/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд», вул. Ушинського, 109км, м. Чернігів, 14014

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 14000

про стягнення 23905грн.41коп.

за участю представників сторін:

від позивача: Митькевича В.І. - директора

від відповідача: особисто ОСОБА_1, Дворніченка М.М. - адвоката, договір про надання правової допомоги від 27.05.2016, свідоцтво №440 від 15.05.2009.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України з 07.06.2016 по 14.06.2016.

В судовому засіданні, яке відбулось 14.06.2016, на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 23000грн. боргу по орендній платі та 905грн.41коп. вартості спожитої електроенергії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору оренди гаражу від 03.07.2014 позивач передав відповідачу в оренду гараж на 3 бокси, підсобні і побутові приміщення (розташовані на території гаражу) і огорожену територію біля гаражу для стоянки і обслуговування автотранспорту, що належить відповідачу. За твердженням позивача, відповідач за користування об'єктом оренди за період з 03.07.2014 по 21.11.2014 орендну плату та вартість спожитої електричної енергії не сплатив, внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг.

Відповідач в письмовому відзиві від 07.06.2016 проти позову заперечує, та зазначає, що він не орендував у позивача гараж на 3 бокса (264кв.м.) h=6м, підсобні і побутові приміщення (розташовані на території гаражу): 41кв.м. та огорожену територію біля гаражу 920кв.м. Ним використовувалась лише частина гаражу, а саме один бокс, за що ним сплачувались грошові кошти, які ним передавались особисто директору відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні, яке відбулось 14.06.2016, прийняли участь представник позивача, відповідач особисто та його представник.

У зв'язку із задоволенням клопотань сторін про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу, засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представника позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ґрунтуються на договорі оренди гаражу від 03.07.2014 (далі за текстом рішення - договір оренди).

Відповідно до п.1.1. договору оренди цим договором регулюються правовідносини, пов'язані із передачею наймодавцем у строкове платне користування наймачу наступного нерухомого майна: гараж на 3 бокса (264м2) h=6м., підсобні і побутові приміщення: 41м2; огорожена територія біля гаражу 920м2, за адресою: 14014, АДРЕСА_3. Загальна площа орендуємого гаражу: 305м2, території: 920м2.

Факт підписання між Публічним акціонерним товариством «Чернігівторгбуд» (позивач у справі, наймодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (наймач за договором, відповідач у справі) договору оренди гаражу від 03.07.2014 в ході розгляду справи сторонами не заперечувався.

Разом з тим, відповідач заперечував факт підписання ним договору саме в доданій до позовної заяви редакції в частині визначення об'єкту оренди та розміру орендної плати. Приймаючи до уваги, що відповідачем на підтвердження своїх заперечень належних та допустимих доказів не надав, тому судом вказані заперечення відповідача до уваги не приймаються.

За своєю правовою природою договір від 03.07.2014 є договором найму (оренди), а тому він підпадає під правове регулювання норм параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України та глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В силу ст.765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Разом з тим, як передбачається ч.3 ст.760 Цивільного кодексу України, особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Враховуючи, що предметом договору оренди є нерухоме майно, спеціальними щодо даного виду правовідносин є норми параграфу 4 глави 58 Цивільного кодексу України, якими врегульовано окремий різновид найму, а саме найм будівлі або іншої капітальної споруди.

За змістом ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, позивач має довести факт передачі об'єкту оренди відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому в силу ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України факт передання будівлі або іншої капітальної споруди в найм підтверджується відповідним документом (актом), підписаним сторонами договору.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви та на вимогу суду акт прийому-передачі відповідачу визначеного в договорі оренди об'єкта не надано, клопотання про його витребування в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з неможливістю самостійного надання вказаного доказу позивачем не подано.

Посилання позивача на те, що слідчим відділом УМВС України в Чернігівській області в ході проведених оперативних заходів за заявою громадянина ОСОБА_1 про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки, яка мала місце на території ПАТ «Чернігівторгбуд» з автомобіля марки «ДАФ» двох акумуляторів, мобільного телефона «Нокія» і ігрового «ДВД», встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 03 липня 2014 року був наймачем гаражного приміщення за адресою: АДРЕСА_3 не може бути прийнято судом як доказ оренди відповідачем спірного майна, оскільки з огляду на приписи ч.1 ст.795 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України це не є належним доказом передання майна в оренду.

Відповідно до частин 1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України на наймача покладається обов'язок сплачувати за користування майном плату, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Отже, виходячи із змісту вказаної статті, орендна плата сплачується наймачем саме за користування майном.

Оскільки акт приймання-передачі об'єкту оренди, який є єдиним належним доказом у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України щодо виникнення між сторонами орендних правовідносин, після підписання договору оренди не був складений сторонами, а тому суд доходить висновку, що не відбулось фактичного користування майном відповідачем, тобто сторони фактично не вступили в орендні відносини за договором.

Відповідно до ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Оскільки позивачем не доведено факт передачі в оренду відповідачу об'єкта нерухомості, суд приходить до висновку, що у відповідача не виник обов'язок сплачувати орендну плату, а також відшкодовувати вартість електроенергії.

Пояснення відповідача щодо зайняття ним частини гаражу та про сплату ним грошових коштів в рахунок оплати орендної плати та вартості спожитої електроенергії судом не приймається до уваги, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження повідомлених ним обставин. Також судом не приймається до уваги заперечення відповідача щодо змісту договору оренди в частині об'єкту оренди та розміру орендної плати.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено повністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Відповідач просить стягнути з позивача 3000грн. витрат, понесених ним на правову допомогу.

На підтвердження факту понесення ним вказаних витрат позивачем надано суду договір б/н від 27.05.2016 про надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордера №003 від 01.06.2016 про сплату 3000грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 27.05.2016. На підтвердження наявності у Дворніченка М.М. статусу адвоката надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №440 від 15.05.2009.

Згідно зі ст.44 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, віднесені до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи в порядку ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, витрати, понесені відповідачем на оплату послуг адвоката, підлягають відшкодуванню йому за рахунок позивача.

Керуючись ст.283 Господарського кодексу України, ст.14, 759, 760, 762, 765, 795 Цивільного кодексу України, ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд», м.Чернігів, вул.Ушинського, 109 км (ідентифікаційний код 01547657) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3000грн. судових витрат за послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 17 червня 2016 року.

Суддя Т.Г. Оленич