номер провадження справи 7/90/12-18/109/12
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.06.2016 Справа № 5009/2827/12

Розглянувши скаргу публічного акціонерного товариства СБЕРБАНК (попереднє найменування ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії) на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 1620/51-4 від 15.04.2016 р. у справі № 5009/2827/12:

за позовом публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії (01601, місто Київ, вул. Володимирська, 46)

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю СТС-Сервіс (69041, місто Запоріжжя, вул. Мінська, буд. 9)

до відповідача-2 приватного підприємства Діапазон (69015, м. Запоріжжя, вулиця Мінська, будинок 9; юридична адреса: 43024, Волинська область, м. Луцьк, вул. Конякіна, буд. 22)

про солідарне стягнення 9352763,95 грн.

орган виконання відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6)

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача (заявника): ОСОБА_1, довіреність № 762 від 27.11.2015 р., паспорт НС № 978675 від 21.11.2001 р.;

від відповідачів-1, -2 (боржників): не зявився;

від ВПВР УДВС (орган виконання): ОСОБА_2, довіреність № 8399-1-0314 від 17.05.2016 р., посвідчення № 589 від б/д;

До господарського суду Запорізької області 21.04.2016 року від публічного акціонерного товариства СБЕРБАНК (попереднє найменування ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії) надійшла скарга вих. № 1620/51-4 від 15.04.2016 р. на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області при виконанні рішення господарського суду Запорізької області у справі № 5009/2827/12 від 18.12.2014 р., в порядку ст. 121-2 ГПК України, відповідно до якої скаржник просить суд 1) визнати рішення, дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню наказу № 5009/2827/12 від 04 лютого 2015 року господарського суду Запорізької області про стягнення з ТОВ СТС-Сервіс та ПП Діапазон на користь АТ СБЕРБАНК РОСІЇ суми боргу 8527088,75грн - незаконними (протиправними); 2) зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій обл., прийняти до виконання наказ № 5009/2827/12 від 04 лютого 2015 року господарського суду Запорізької області про стягнення з ТОВ СТС-Сервіс та ПП Діапазон суми боргу 8527088,75 грн.

Ухвалою суду від 25.04.2016 року скарга прийнята до розгляду, судове засідання призначено на 26.05.2016 р. Ухвалою суду від 26.05.2016 р. розгляд скарги відкладено на 09.06.2016 р. Розгляд скарги здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 09.06.2016 р. представник позивача (скаржника) підтримав скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, надав уточнення до скарги щодо дати повернення наказу, просив вірною датою вважати 30.07.2015 р. замість 03.01.2015 р., також просив визнати дії державного виконавця щодо відмови у прийнятті наказу до виконання та винесення постанови 05.04.2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження неправомірними, зобовязати прийняти наказ до виконання. Уточнення до скарги прийнято судом до розгляду.

Позивач (скаржник) в обґрунтування скарги зазначив наступне: на звороті наказу, виданого господарським судом Запорізької області 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12 містяться відмітки про предявлення наказу (виконавчого документу) до виконання, а саме: 30.07.2015 р. повернуто виконавчий документ з частковим виконанням 1112,64 грн. (ст. 47 Закону України Про виконавче провадження); 24.12.2015 р. повернуто виконавчий документ у звязку з відсутністю майна (п. 2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження). ПАТ Сбербанк 06.01.2016 р. повторно направлено для виконання судовий наказ до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 01.02.2016 р. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Після повторного звернення 30.03.2016 р. до органу виконання із заявою про відкриття виконавчого провадження 05.04.2016 р. ПАТ Сбербанк знов відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження. Скаржник зазначає, що у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 р. вказано, що в наказі господарського суду Запорізької області від 04.02.2015 р. зазначено декілька боржників, а також, що банком пропущено строки для предявлення до виконання виконавчого документу. Посилаючись на ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, скаржник зазначає, що судом видано наказ про примусове виконання рішення відповідно до норм чинного законодавства, в свою чергу державним виконавцем неправомірно та в порушення норм чинного законодавства винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 р. Таким чином, скаржник вважає незаконними дії головного державного виконавця Смертіна О.С. З урахуванням викладеного, посилаючись на ст.ст. 6, 11, 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 121-2 ГПК України, скаржник просив скаргу задовольнити.

Головний державний виконавець в судовому засіданні 09.06.2016 р. підтримав доводи, що викладені в запереченнях № 88883-1-03/4 від 24.05.2016 р. (арк.с. 138-139); В обґрунтування заперечень посилався наступне: на адресу Відділу 05.04.2016 р. надійшла заява ПАТ Сбербанк про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу від 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним. Зазначаючи у виконавчому документі міру відповідальності кожного з боржника суд має видати виконавчий документ, зазначивши в ньому відносно кого або на користь кого виданий даний виконавчий документ. Так при солідарному стягненні кількість виконавчих документів має дорівнювати кількості солідарних відповідачів по справі. На кожного солідарного відповідача видається окремий виконавчий документ, в якому зазначається один боржник. Якщо у виконавчому документі не зазначено конкретного боржника та відбулось часткове стягнення, не можливо встановити, з кого саме було частково стягнуто заборгованість. Так у виконавчому документі, предявленому до виконання ПАТ Сбербанк, зазначається солідарне стягнення з ТОВ СТС-Сервіс та ПП Діапазон на користь ПАТ Сбербанк, але відсутня інформація саме відносно якого з боржників виданий цей виконавчий документ. З урахуванням викладеного, зазначив, що в діях державного виконавця відсутні порушення вимог чинного законодавства при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 р. ВП № 50713808.

Відповідачі в судове засідання не зявились, відзив на скаргу та витребувані судом документи не надали.

Розглянувши матеріали скарги, встановивши наявні обставини, заслухавши пояснення представника позивача (скаржника) та представника ВДВС, суд встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.12.2014 р. позов про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 9352763,95 грн. за договором про відкриття кредитної лінії № 20-Н/08/08/ЮО від 28.08.2008 р. та договором поруки від 08.08.2008 р., що посвідчений нотаріусом 28.08.2008 р. задоволений в повному обсязі. З відповідачів солідарно стягнуто на користь ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії 9352763,95 грн., які складаються з: 8527088,75 грн. заборгованості за тілом кредиту, 726654,73 грн. процентів за користування кредитом, що нараховані за період з 01.01.2012 р. по 13.06.2012 р., 84394,26 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту за період з 28.02.2012 р. по 14.06.2012 р., 14626,21 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 22.02.2012 р. по 14.06.2012 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 р. апеляційна скарга ПП Діапазон повернута заявнику на підставі ст. 86, ч. 3 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

На виконання рішення, у відповідності до ст. 116 ГПК України, 04.02.2015 р. судом першої інстанції видано наказ про примусове солідарне стягнення.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України

Крім того, як передбачено ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (в редакції чинній з 01.01.2015 р. по 28.03.2015 р.) судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наказ господарського суду Запорізької області від 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12 неодноразово предявлявся позивачем (стягувачем) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та повертався, а саме: 30.07.2015 р. на підставі ст. 47 Закону України Про виконавче провадження з частковим виконанням у сумі 1112,64 грн.; 24.12.2015 р. на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження у звязку з відсутністю майна; 01.02.2016 р. та 05.04.2016 р. на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження.

Отже, після чергового звернення 30.03.2016 р. стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Запорізької області від 04.02.2016 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 05.04.2016 р. на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), в якій встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження у разі якщо рішення ухвалене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначається один боржник та один стягувач, а також визначається в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним. В наказі від 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12, виданому господарським судом Запорізької області, зазначено декілька боржників.

Як вбачається з постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 р. головний державний виконавець відмовив у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12, внаслідок зазначення в ньому декількох боржників, а саме: ТОВ СТС-Сервіс та ПП Діапазон та невідповідності наказу ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження.

Посилання головного державного виконавця на те, що у виконавчому документі відсутня інформація саме відносно якого з боржників виданий цей виконавчий документ, на те, що при солідарному стягненні кількість виконавчих документів має дорівнювати кількості солідарних відповідачів у справі, на кожного солідарного відповідача видається окремий виконавчий документ, в якому зазначається один боржник, є необґрунтованими з огляду на наступне:

Приписами Цивільного кодексу України, зокрема, передбачено таке:

- солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом (стаття 541 ЦК України);

- у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України);

- кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2 ст. 543 ЦК України).

- виконання солідарного обов'язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4 ст. 543 ЦК України);

Відповідно до останнього абзацу п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, постанов господарських судів України (в редакції, що діяла з 10.07.2014 р. по 05.03.2015 р.) якщо кілька відповідачів, до яких пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язаннями, господарським судом може бути виданий один наказ, в якому вказується, що право стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (в редакції закону, що діяла з 30.12.2014 р. по 06.02.2015 р.) у разі якщо рішення ухвалене на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначається один боржник та один стягувач, а також визначається в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обовязок чи право стягнення є солідарним.

Аналіз зазначеного свідчить, що у виконавчому документі може зазначатися декілька боржників (із зазначенням їх реквізитів), але виконавчий документ обовязково повинен містити примітку про солідарне стягнення. Отже, законодавцем станом на 04.02.2015 року прямо передбачено, що господарський суд може видати один наказ, в якому вказується, що право стягнення є солідарним, якщо кілька відповідачів, до яких пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язаннями.

Враховуючи наведене слідує, що наказ господарського суду Запорізької області виданий 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12 відповідає нормам чинного на час його видачі законодавства, містить необхідні реквізити, встановлені ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», та підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Більш того, наказ протягом 2015 р. двічі приймався органами ДВС до виконання, вчинювалися виконавчі дії, здійснено часткове виконання рішення суду, після чого виконавчий документ перестав відповідати вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Отже головним державним виконавцем неправомірно відмовлено у відкритті виконавчого провадження (в прийнятті до провадження виконавчого документа) з посиланням на зазначення декількох відповідачів.

Згідно п. 9.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, суд дійшов висновку, що виконавчою службою не дотримані приписи Закону України Про виконавче провадження, що призвело до порушення прав та інтересів скаржника, гарантованих чинним законодавством України. Постанова про

Стосовно посилань скаржника на те, що у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 р. зазначено, що банком пропущено строки для предявлення до виконання виконавчого документу, суд зазначає, що зазначена постанова на містить посилань на пропуск строку для предявлення до виконання виконавчого документу.

Положеннями ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про касування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Аналіз наведеної статті встановлює ланцюг дій, які, у разі визнання судом незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу, повинні вчинити начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, державний виконавець та строки вчинення відновлення провадження.

Тобто, відновлення виконавчого провадження відбувається в порядку встановленому законом (ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження»), а не за рішенням суду, але, у разі недотримання вище наведених норм, у стягувача виникає право на оскарження бездіяльності органів державної виконавчої служби, яке полягає у порушенні строків винесення постанови, не винесенні постанови, не надісланні постанови учасникам виконавчого провадження щодо відновлення виконавчого провадження.

Таким чином, вимога про зобовязання прийняти наказ до виконання є заявленою передчасно.

Враховуючи досліджені матеріали та встановлені обставини, суд визнає доводи скаржника, викладені у скарзі, обґрунтованими, а скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Крім того, разом із скаргою суду надано копію змін до статуту публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії, державну реєстрацію яких проведено 26.11.2015 р. за номером 6032659, які затверджено рішенням єдиного акціонера № 3 від 19.10.2015 р., відповідно до яких публічне акціонерне товариство Сбербанк є правонаступником всього майна, прав та обовязків публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії, відкритого акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії, закритого акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії, закритого акціонерного товариства Банк НРБ, закритого акціонерного товариства Комерційний банк НРБ Україна. Згідно детальної інформації Міністерства юстиції України з Інтернет-ресурсу про юридичну особу від 15.04.2016 р. юридична особа, ідентифікаційний код якої 25959784, має назву публічне акціонерне товариство Сбербанк.

Пунктом 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 встановлено, що за приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Якщо ж зміна найменування юридичної особи пов'язана зі зміною організаційно-правової форми юридичної особи (статті 104 - 108 Цивільного кодексу України), то йдеться про її реорганізацію, що потребує вчинення господарським судом процесуальної дії, зазначеної в частині третій статті 25 ГПК; крім того, про винесення відповідної ухвали зазначається в описовій частині рішення, прийнятого по суті справи.

Про здійснену заміну учасника судового процесу обов'язково зазначається в описовій частині рішення суду, прийнятого по суті справи, навіть якщо раніше про це вже йшлося у відповідній ухвалі.

Згідно наданих доказів, судом зясовано що з 26.11.2015 р. позивача перейменовано у публічне акціонерне товариство Сбербанк.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне здійснити заміну назви позивача у справі № 5009/2827/12 з публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії на публічне акціонерне товариство Сбербанк.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Здійснити заміну назви позивача у справі № 5009/2827/12 з публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії на публічне акціонерне товариство Сбербанк.

2. Скаргу публічного акціонерного товариства Сбербанк задовольнити частково.

3. Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 при виконанні наказу господарського суду Запорізької області від 04.02.2015 р. № 5009/2827/12 про стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю СТС-Сервіс та приватного підприємства Діапазон на користь ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії 9352763,95 грн., які складаються з: 8527088,75 грн. заборгованості за тілом кредиту, 726654,73 грн. процентів за користування кредитом, що нараховані за період з 01.01.2012 р. по 13.06.2012 р., 84394,26 грн. пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту за період з 28.02.2012 р. по 14.06.2012 р., 14626,21 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 22.02.2012 р. по 14.06.2012 р., в частині винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 05.04.2016 р. ВП № 50713808 незаконними.

4. Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 05.04.2016 р. ВП № 50713808.

5. Скаргу в частині зобовязання прийняти наказ господарського суду Запорізької області від 04.02.2015 р. у справі № 5009/2827/12 до виконання відхилити.

Ухвала набрала законної сили 09.06.2016 р.

Суддя В.В.Носівець