ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 р. Справа №917/551/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області,

вул. Половка, 103, м. Полтава, 36034

до Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат",

вул. Харчовиків, 6, м. Полтава, 36014

про стягнення 20 161,62 грн., -

В С Т А Н О В И В:

1 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" про стягнення 20 161,62 грн., з яких 12 842,58 грн. - за послуги аварійно-рятувального обслуговування, 2080,65 грн. - пені, 812,77 грн. - штрафу, 3991,16 - інфляційні втрати, 434,46 грн. - 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним 20.05.2013р. між сторонами договором №184/178 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач у відзиві на позов (а.с.98) та його представник у судовому засіданні позов визнає частково, а саме: у сумі 13 427,89 грн., у т.ч. суму основного боргу за період з серпня по листопад 2013 року, з січня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 7920,78 грн., інфляційні в розмірі 3731,07 грн., 3% річних в розмірі 334,46грн. та пеню за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 1441,58грн., посилаючись на надсилання 02.03.2015 року на адресу позивача листа про припинення дії договору, відсутністю доказів виконання робіт позивачем за період з березня 2015 року по лютий 2016 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 20 травня 2013 року між 2 державною пожежно-рятувальною частиною Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Полтавській області (Позивач або "Аварійно-рятувальна служба") та Колективним підприємством "Полтавський м'ясокомбінат" (Відповідач або "Замовник") було укладено договір №184/178 на постійне та обов'язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об'єктів та окремих територій (надалі Договір).

В подальшому між сторонами було підписано ряд додаткових угод до вказаного договору (а.с.20-23).

Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 24.05.2013 року №326 "Про зміну найменування державних пожежно-рятувальних загонів (частин) Територіального управління МНС України у Полтавській області та затвердження їх положень" 2 державну пожежно-рятувальну частину Територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України у Полтавській області перейменовано в 2 державну пожежно-рятувальну частину Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області. Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 27.09.2013 року №626 "Про зміну найменування державних пожежно-рятувальних загонів (частин) Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області та затвердження їх положень", 2 державну пожежно-рятувальну частину Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області перейменовано на 1 державний пожежно-рятувальний загін Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області. Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 10.10.2014 року №572 "Про зміну найменування АРЗ СП і державних пожежно-рятувальних загонів (частин) Управління ДСНС України у Полтавській області та викладення їх статутів (положень) у новій редакції", 1 державний пожежно-рятувальний загін Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області перейменовано на 1 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області.

Відповідно до п. 2.1. вище вказаного ОСОБА_3, предметом договору є організація та здійснення постійного та обов'язкового аварійно-рятувального обслуговування "Аварійно-рятувальною службою" "об'єкта" за адресою: місто Полтава, вулиця Харчовиків, будинок 6, що включає в себе:

забезпечення готовності їх органів управління, сил і засобів до дій за призначенням; виконання аварійно-рятувальних робіт;

виконання профілактичної роботи із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 2.2 ОСОБА_3 договір укладається з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на "Об'єкті" надзвичайної ситуації, а також

профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки об'єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості об'єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій.

У відповідності з п. 4.12 ОСОБА_3, відповідач зобов'язується оплачувати, відповідно до умов ОСОБА_3, постійне та обов'язкове обслуговування "Аварійно-рятувальною службою" "Об'єкта" у тому числі відшкодовувати витрати, що пов'язані з ліквідацією надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 5.1. ОСОБА_3 оплата за виконані аварійно-рятувальні роботи здійснюється щомісячно (щоквартально), не пізніше п'яти днів з моменту отримання рахунку за фактично виконані послуги на підставі ОСОБА_3 приймання-передачі послуги.

Відповідно до п. 5.3. ОСОБА_3, замовник зобов'язаний в 3-х денний термін розглянути та підписати ОСОБА_3 приймання-передачі послуги і повернути "Аварійно-рятувальній службі" рекомендованим листом. У разі не повернення ОСОБА_3 приймання-передачі послуги при відсутності письмових претензій з обґрунтуваннями та підтверджуючими документами, акти вважаються підписаними у день, наступний за закінченням встановленого терміну з урахуванням часу поштового пробігу відправлення.

Позивач у позові посилається на те, що в порушення умов ОСОБА_3, починаючи з вересня 2013 року, відповідачем не здійснюється оплата за аварійно-рятувальне обслуговування.

При цьому, позивачем виконувались всі зобов'язання за договором, здійснювалось постійне аварійно-рятувальне обслуговування Аварійно-рятувальною службою об'єкта відповідача, що підтверджується Актами виконання умов договору: від 31.08.2013 року, від 30.09.2013 року, від 31.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від 31.05.2014 року, від 31.01.2015 року, від 30.11.2015 року та повідомленнями про вручення рахунків та актів за період коли відсутні підписані акти.

Позивач зазначає, що починаючи з січня місяця 2014 року він направляв акти приймання-передачі послуги та рахунки відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, проте відповідач жодного акту не повернув. Відповідно до п. 5.3 ОСОБА_3 приймання-передачі послуги вважаються підписаними при відсутності обґрунтованих заперечень "Замовника".

Також позивач на адресу відповідача направив претензію від 04.07.2014 року №42-316/47, яку згідно доказів поштового направлення вручено 08.07.2014 року. Дану претензію з вимогою про сплату боргу за послуги в сумі 3994,02 грн., індекс інфляції в сумі 325,73 грн., всього 4319,75 грн., було залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 20 161,62 грн., з яких 12 842,58грн. - за послуги аварійно-рятувального обслуговування за період серпень - 2013 року листопад 2013 року, січень 2014 року - лютий 2016 року, 2080,65 грн. - пені, 812,77 грн. - штрафу, 3991,16 - інфляційні втрати, 434,46 грн. - 3 % річних

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з нормами статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за договором про надання послуг №184/178 від 20.05.2013 р. та факту наявності заборгованості у розмірі 12 842,58, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2080,65 грн. пені, 812,77 грн. штрафу, 3991,16 інфляційних втрат, 434,46 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 6.3. ОСОБА_3 за порушення терміну оплати "Замовник" сплачує "Аварійно-рятувальній службі" пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3% річних здійснені позивачем, встановлено їх відповідність вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення пені у розмірі 2080,65 грн., 812,77 грн. штрафу, 3991,16 інфляційних втрат, 434,46 грн. 3 % річних є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що 02.03.2015 року на адресу позивача було направлено лист №31/01-11 від 02.03.2015 року про припинення дії договору №184/178 від 20.05.2013 року, в зв'язку з відсутністю загрози виникнення аварії або надзвичайної ситуації техногенного характеру не приймаються судом до уваги, оскільки останнім не надано доказів, того що відповідача виключено з переліку об'єктів та окремих територій, які підлягають постійному та обов'язковому на договірній основі обслуговуванню державними аварійно-рятувальними службами, в т.ч. аміачні холодильні установки.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Колективного підприємства "Полтавський м'ясокомбінат" (вул. Харчовиків, 6, м. Полтава, 36014, код 00424214) на користь 1 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (вул. Половка, 103, м. Полтава, 36034, код 38276829) 12 842,58 грн. основного боргу, 2 080,65 грн. пені, 812,77 грн. штрафу, 3 991,16 грн. інфляційних втрат, 434,46 грн. 3 % річних та 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

3. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повний текст рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.