РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016Справа №910/3428/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Транс»

про стягнення 27 171,48 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Шумаков Д.В. (дов. від 15.02.2016);

ВСТАНОВИВ:

29.02.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Транс» страхового відшкодування в сумі 27 171,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що виплативши потерпілій особі суму страхового відшкодування у зв'язку з заподіянням їй шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.10.2014 і винним у скоєнні якої визнано водія відповідача, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача (свого страхувальника за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) на підставі підпункту г) пункту 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2016 порушено провадження у справі №910/3428/16 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.03.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.03.2016 у зв'язку із невиконання відповідачем вимог ухвали суду від 02.03.2016, а також необхідністю витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 12.04.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.04.2016 у зв'язку із клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 22.04.2016.

Судове засідання 22.04.2016 не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Демидова В.О. у відпустці.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 20.05.2016 у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, справу №910/3428/16 призначено до розгляду на 31.05.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.05.2016 у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 20.05.2016, в також необхідністю витребування додаткових доказів по справі, розгляд справи відкладено на 07.06.2016.

07.06.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав заперечення на позовну заяву та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на недоведеність здійснення ДТП у зв'язку із невідповідністю технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам Правил дорожнього руху (пп. 38.1.1 «г» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В судове засідання 07.06.2016 з'явився представник відповідача, надав пояснення по суті справи.

Представник позивача у судове засідання 07.06.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 07.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

Згідно із полісом №АІ/6361436 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність ТОВ «Олга-Транс» застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Застрахованим транспортним засобом є автомобіль «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2. Строк дії полісу - з 24.03.2014 по 23.03.2015 включно.

31.10.2014 о 17 год. 20 хв. водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2, в м. Києві по вул. Мурманській, 1а (у дворі), рухаючись заднім ходом, не врахував дорожньої обстановки та не переконався, що це буде безпечним, здійснив зіткнення з автомобілем «Renault», д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_3, чим порушив п. п. 2.3 б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В результаті ДТП автомобіль «Renault», д.н.з. НОМЕР_4, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9457016, виданою Деснянським РУ ГУМВС України.

Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2014 у справі №754/19061/14-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п. п. 2.3 б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

03.11.2014 до позивача звернувся водій транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_3 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно зі звітом № 1943/14 від 11.11.2014 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок ДТП, що сталося 31.10.2014, відновлювальний ремонт пошкодження вказаного транспортного засобу з урахування ПДВ та без урахування ВТВ склав 32 605,78 грн.

Відповідно до страхового акту № UA028/L01/01 від 15.12.2014 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_4, в розмірі 27 171,48 грн.

Позивачем, відповідно до страхового акту № UA028/L01/01 від 15.12.2014, була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок власника автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_4, в розмірі 27 171,48 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 28920 від 16.12.2014.

Матеріали справи містять вимогу позивача № 429-07/15 від 13.07.2015, направлену на адресу відповідача про сплату регресного зобов'язання в сумі 27 171,48 грн., отриману представником відповідача 16.07.2015, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яка знаходиться в матеріалах справи.

Проте відповіді на претензію відповідач не надав, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Відповідно до підпункту "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Вимогами до технічного стану та обладнання, викладеними у пункті 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху», встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Разом з тим, матеріали справи не місять доказів невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2, на час ДТП існуючим вимогам Правил дорожнього руху, при цьому на підтвердження технічно справного стану транспортного засобу «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2, на момент виїзду з гаражу та на відсутність несправності, відповідачем додано копію подорожнього листа №013967 від 01.201.2014.

Не містять матеріали справи і будь-яких доказів того, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Крім того, як зазначалося вище, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, матеріали справи не місять доказів, що позивач виплатив страхове відшкодування саме за договором майнового страхування, оскільки відповідно до полісу №АІ/6361436 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» застрахована цивільно-правова відповідальність ТОВ «Олга-Транс».

Таким чином позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про страхування», а також не доведено, що 31.10.2014 дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_2, існуючим вимогам Правил дорожнього руху, а тому у позивача відсутні підстави для регресної вимоги до ТОВ «Олга-Транс» відповідно до підпункту "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на вказане у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 10.06.2016.

Суддя В.О. Демидов