ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р.Справа № 916/4890/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

секретар судового засідання: Максіміхіна Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ткач В.Д. (довіреність № 01 від 04.01.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 01.02.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду Одеської області від " 30" березня 2016 року, повний текст якого складено та підписано " 04" квітня 2016 року

по справі № 916/4890/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА"

до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_4

про стягнення 199 868,71грн.

В С Т А Н О В И В :

09.12.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" (далі по тексту - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач) про стягнення 199 868,71 грн. вартості пошкодженого та втраченого вантажу.

Позивач неодноразово звертався до суду с заявами в порядку ст.22 ГПК України про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до останньої редакції від 19.02.2016 року просив стягнути з відповідача збитки у сумі 228 360,52 грн. (а.с.182-183).

Позовні вимоги з урахуванням заяви про їх збільшення мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору автомобільного перевезення вантажу від 22.09.2015 року № 2092109, а саме пошкодження вантажу під час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті чого позивачу завдано збитки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.03.2016 по справі №916/4890/15 (суддя М.І. Никифорчук) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" - задоволений частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" основний борг у сумі 8451,60 USD (вісім тисяч чотириста п'ятдесят один) дол. США 60 центів, що в гривневому еквіваленті становить 199868 (сто дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 71 коп. та судовий збір у сумі 2998 (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 03 коп. В решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа підприємець ОСОБА_4, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, у зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами понесення ним збитків у зв'язку із пошкодженням і втратою вантажу під час його перевезення відповідачем.

Крім того апелянт зазначає, що місцевим господарським судом під час прийняття рішення не було в розумінні положень ст.225 ГК України встановлено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник в судових засіданнях просив залишити апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено в процесі апеляційного провадження, 01.01.2009 року між ТОВ "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" (Експедитором) та F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD" (Клієнт) укладено Договір транспортної експедиції за № 01/01-С ТА Додаткові угоди №№ 1-9 до нього, пунктом 1.1 якого передбачено, що договір регулює взаємовідносини сторін при здійсненні експедитором доручень клієнта, пов'язаних з транспортуванням вантажів (а.с.12-15).

Відповідно до п.5.3 Договору, він підписаний 01.01.2009 року, вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, прийнятих в період дії договору. Строк дії Договору - 1 рік.

21.09.2015 року сторонами була підписана та скріплена печатками Заявка до Договору від 01.01.2009 на перевезення вантажу за маршрутом м. Одеса -м.Кишинев, загальною вартістю 687,86 USD (а.с.26-31).

На виконання умов вказаного договору „International Multimodal Logistiс" (Клієнт) надав та ТОВ „F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD" (Експедитор ) заявку на перевезення вантажу від 29.07.2015 р. (гальмові колодки) за маршрутом Ningbo - Кишинів (а.с.32).

На виконання вказаних договорів ТОВ „F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD" Експедитором для перевезення була залучена перевізник - ФОП ОСОБА_4, з якою 22 вересня 2015 був укладений Договір № 2 092 109 на перевезення вантажів, відповідно до п.1.2 якого передбачено, що на умовах договору та замовлення експедитора, перевізних зобов'язується доставати вантаж до пункту призначення в обумовлений Сторонами строк та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а Експедитор зобов'язується оплатити вартість його перевезення і інші, передбачені Договором платежі (штрафні санкції, додаткові витрати) за рахунок коштів свого Клієнта (а.с.40-44).

Пунктом 2.1 передбачено, що перевезення виконується відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та інших актів, що регулюють порядок здійснення автомобільних перевезень та надання транспортно-експедиційних послуг.

На підставі заявки № -15.09.2015 Відповідач здійснив автомобільне перевезення вказаного вантажу за маршрутом Одеса (ОМТП) - Кишинів (а.с.45).

Перевезення здійснювалось Перевізником на автомобілі Рено, держномер НОМЕР_1/НОМЕР_2 по СМR №711 від 23.09.2015р. (вантажоодержувач - „UNIPLAST"ООО), № 712/3 від 23.09.2015 р. (вантажоодержувач - I.I. „Tolici V" - експедитор вказаних вантажоодержувачів - „International Multimodal Logistiс"), та № 713/07 від 23.09.2015 р. по САRNET -ТІR UХ6526061 (вантажоодержувач SLR ASOIO NRANSOM, експедитор вантажоодержувача „GRADALOGISTIC" S.A.) .

По вказаним СМR Перевізником перевозився наступний вантаж: резинові затискачі для пластикових труб на суму 612$, гальмові колодки на суму 3750,74 $, світлодіодні світильники на суму 4088,86 $.

Внаслідок ДТП яке сталося на території Молдови, вказаний вантаж був пошкоджений.

Загальна вартість пошкодженого вантажу, згідно наданого позивачем розрахунку, складає 8451,60 дол. США, що за курсом НБУ станом на 17.02.2016 р. (27,019798 грн. за 1 $ ) складає 228360,52 грн.

Факт ДТП підтверджується актами експертизи пошкодженого товару № 0376660 від 25.09.2015 р та № 0375763 від 28.09.2015 (а.с.67-72).

На адресу Позивача від „F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD", „International Multimodal Logistiс" та „GRADALOGISTIC" S.A. надійшли претензії щодо відшкодування вартості пошкодженого вантажу та відшкодування витрат на проведення експертизи Торгово-промислової палати.

Позивач в свою чергу направив претензії аналогічного змісту перевізнику, яку останній залишив без відповіді.

30.10.2015 „F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD" звернулося до ТОВ "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" з претензією, згідно з якою просило сплатити збитки у зв'язку з невиконанням умов Договору у сумі 8 451,60 USD. (а.с.54).

В свою чергу ТОВ "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" 02.11.2015 року звернувся до ФОП ОСОБА_4 з претензією про відшкодування вартості пошкодженого вантаж, відповідно до якої просило сплатити на рахунок товариства - 8 451,60 USD по курсу НБУ (22,993727), що на момент направлення претензії складає 194 333,78 грн. Також позивачем зазначено, що у разі незадоволення претензії та не перерахування коштів, товариство буде змушено звернутись до суду. Дана претензія отримана відповідачем поштою 07.11.2015 року (а.с.124-126).

Між тим, така претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА" та вважає, що доводи, заперечення і вимоги ФОП ОСОБА_4, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як було вище зазначено, відповідачем по справі були зроблені перевезення вантажу у міжнародному сполученні, про що свідчать договори - заявки та складені акти здачі - приймання робіт.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що перевезення виконується відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та інших актів, що регулюють порядок здійснення автомобільних перевезень та надання транспортно-експедиційних послуг

Конвенцією про Договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до якої Україна приєдналась відповідно Закону України N 57-V від 01.08.2006 "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів", передбачено, що вказана Конвенція застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів автомобілем за винагороду, якщо зазначені у договорі місце прийняття до перевезення вантажу та місце доставки вантажу знаходяться на території двох держав, з яких хоча б одна приймає участь у Конвенції.

Пунктом 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Відповідно ст.ст. 908 та 909 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частинами 2, 6 ст. 306 Господарського Кодексу України встановлено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 4, 9 Конвенції передбачено, що договір перевезення вантажу підтверджується складанням вантажної накладної, яка в силу частини 1 зазначеної статті є первинним доказом укладання договору перевезення і прийняття вантажу перевізником. Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Аналогічні положення закріплені ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на виконання умов Договору від 22 вересня 2015 № 2 092 109 на перевезення вантажів, були перевезені вантажі, а саме:

- по CMR № 711 від 23.09.2015 - резинові затискачі для пластикових труб, вантажоодержувач «UNIPLAST» OOO;

- по CMR № 712/3 від 23.09.2015 року - тормозні колодки, вантажоодержувач I.I. «Tolici V»;

- по CMR № 713/07 від 23.09.2015 року - світлодіодні світильники, вантажоодержувач SRL ASOIO-NRANSCOM

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №№ 711, 712/3, 713/07, яка містять інформацію про дату проходження товару через митний контроль, відомості про відправника, одержувача, перевізника, вид транспортного засобу, найменування товару, свідчать про укладення між сторонами договору міжнародного автомобільного перевезення.

Частинами 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Вищезазначеним підтверджується факт перевезення та отримання вантажу позивачем за Договором-заявкою заявки № -15.09.2015 на транспортерно-експедиторське обслуговування у міжнародному сполученні, до Договору № 22.09.2015 - вартістю 8 451,60 USD.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» в редакції від 23 лютого 2006 р. № 3492-ІУ (надалі - Закон № 3492-ІУ) міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (ст. 53 Закону № 3492-ІУ).

Положенням ст. З Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» (Женева, 19 травня 1956 р.) (надалі - Конвенція) встановлено, що для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до ст. 17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, в результаті ДТП перевезений товар пошкодився та частка його втрачена, у зв'язку з чим, Перевізник за положеннями ст. 17 зазначеної Конвенції несе відповідальність за вантаж перед Експедитором, який в свою чергу несе відповідальність перед Клієнтами - F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD", F.S. MACKENZIE INTERNATIONAL LTD", „International Multimodal Logistiс" та „GRADALOGISTIC" S.A. з якими укладено договори транспортної експедиції та має відшкодувати вартість пошкодженого та втраченого товару Експедитору.

Крім того, пунктом 3.2.5 Договору від 22.09.2015 № 2 092 109 передбачено, що Перевізник відшкодовує Експедитору втрату вантажу або його ушкодження в повному обсягу, що сталась з моменту прийняття вантажу і до його доставки.

Відповідно до п. 41.3 цього ж договору перевізник сплачує штрафи, відшкодовує Експедитору втрату вантажу та його ушкодження на підставі виставлених Перевізнику претензій Експедитора.

Пунктом 4.14 Договору також встановлено, що Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його прийняття до перевезення і до передачі вантажоодержувачу.

Крім того, ст. 23 Конвенції встановлено, що перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості.

Відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу України, якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Так, загальними підставами для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння збитків є наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність збитків; б) протиправна поведінка заподіювача збитків; в) причинний зв'язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно ч.ч.1, 2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань у вигляді відшкодування збитків.

При цьому позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України закріплено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Положеннями ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, в розумінні чинного господарського законодавства збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено належними доказами факт завдання відповідачем збитків у сумі 8 451,60 USD в результаті ДТП під час здійснення перевізником міжнародного перевезення товару, в результаті пошкодження товару, що також підтверджується експертними висновками.

Статтею 314 Господарського кодексу встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно ст. 308 Господарського кодексу України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» в редакції від 23 лютого 2006 року № 3492-ГУ міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (ст. 53 Закону №3492-ІУ).

Положенням ст.3 Конвенції «Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» (Женева, 19 травня 1956 р.) (надалі - Конвенція,) встановлено, що для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до ст.17 Конвенції, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

У Конвенції застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (ст. 1 Конвенції).

Доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі відносно того, що вартість втраченого та пошкодженого вантажу не підлягає відшкодуванню Відповідачем, так як відповідно до п. 4.13 Договору перевізник відшкодовує Експедитору втрату вантажу та його ушкодження на підставі виставлених Перевізнику претензій Експедитора, а не на підставі підтвердження сплати вартості пошкодженого та втраченого вантажу, є необґрунтованими, оскільки, в даному випадку Позивач являється управленою стороною вантажу, Клієнтом, та йому доручено організувати перевезення вантажу з правом залучення до перевезення третьої особи (ФОП ОСОБА_4).

Положенням ч.1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання - це зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Тому для задоволення позову не потрібне пряме відшкодування збитку, так як сторони в Договорі домовились, що Відповідач відшкодовує пошкоджений та втрачений вантаж саме по претензії, а не по факту сплати Клієнту коштів пошкодженого та втраченого вантажу.

Крім того, ст. 23 Конвенції встановлено, що перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості.

Судова колегія також вважає, що всі доводи, заперечення та вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_4, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ ЕС МАККЕНЗІ-УКРАЇНА".

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської від 30.03.2016 року по справі № 916/4890/15 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської області від „30" березня 2016 року по справі № 916/4890/15 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „10" червня 2016 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров