КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/568/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

помічник судді: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача Рубінс А.А.

від відповідача Єгорова Т.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року

у справі №910/568/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Южно -Українська атомна електрична станція ", Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ

до Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк", м. Київ

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - дочірнє підприємство "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс", м. Київ

про зобов'язання повернути невикористану суму акредитива в розмірі 1996484,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу" Южно - Українська атомна електрична станція" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання відповідача - Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" повернути банку - емітенту невикористану суму акредитива в розмірі 1996484,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було умисно порушено вимоги п. 8.29 Іструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 та ст. 1098 ЦК України в частині негайного повернення невикористаної суми акредитиву у розмірі 1 996 484, 08 грн. у день закінчення строку дії акредитива в банк-емітент.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 позов задоволено.; суд вирішив зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Фортуна - Банк" повернути банку - емітенту, а саме: Публічному акціонерному товариству "Альфа - Банк" на розрахунковий рахунок відокремленого підрозділу "Южно - Українська атомна електрична станція" №7001 або №57001, МФО 300346 невикористану суму акредитива в розмірі 1996484 грн. 08 коп.; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно - Українська атомна електрична станція" 29947 грн. 26 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Фортуна - Банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм процесуального права та матеріального права. Також апелянт зазначає, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про залучення до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору ДП ВГОО «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс», на підставі чого судом не досліджено всі подані докази.

Також, до апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та подане клопотання, дійшла висновку про те, що клопотання скаржника про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 є таким, що підлягає задоволенню, а матеріали апеляційної скарги є достатніми для прийняття її до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 року у справі №910/568/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 25.05.2016 року.

24.05.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначив, що апеляційна скарга відповідача не містить належних обгрунутвань неправомірності рішення та не містить посилань на норми права (матеріального та процесуального), які були порушені судом, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Також, 24.05.2016 року, відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю представника бути присутнім у судовому засіданні.

В судовому засіданні 25.05.2016 року представник позивача надав усні пояснення, відповів на запитання суду, заперечував проти клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 року розгляд справи відкладено на 08.06.2016 року, залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП ВГОО «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс», зобов`язано сторін надати додаткові докази.

07.06.2016 року через канцелярію суду від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08.06.2016 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання про фіксування судового процесу.

Також 08.06.2016 року через канцелярію суду позивачем подано пояснення по справі та заява про відвід колегії суддів.

За клопотанням представника позивача було здійснено фіксування судового процесу. В судовому засіданні 08.06.2016 року представник позивача підтримав свою заяву про відвід колегії суддів, надав усні пояснення та відповів на запитання суду. Представник відповідача заперечив проти заяви про відвід колегії суддів, надав усні пояснення та відповів на запитання суду.

У задоволенні зави про відвід колегією суддів було відмовлено. Представники позивача та відповідача надали пояснення по суті справи. В процесі дослідження доказів справи, колегією суддів з'ясовано, що позивачем не подано доказів в обґрунтування розміру суми акредитиву, про повернення якої він звертався з позовом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 року розгляд справи відкладено на 15.06.2016 року

13.06.2016 року відповідач подав через канцелярію суду докази направлення апеляційної скарги третій особі.

Також, 13.06.2016 року відповідач подав через канцелярію суду пояснення, що позивачем не надано суду розрахунок боргу та законодавче обгрнутовання повернення акредитиву.

13.06.2016 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем надано на вимоги суду завірену копію договору № із додатковими угодами та додатками у повному обсязі. Крім того позивачем надано розрахунок вартості договору і величину авансу (додаток №5 до додаткової угоди №5 від 03.09.2014 року до договору № від 07.12.2006 року) скріплений печатками сторін, який містить інформацію, що сума залишку за акредитивом складає 1 996 484, 08 грн.

15.06.2016 року позивач подав до канцелярії Київського апеляційного господарського суду додаткові докази на вимоги суду.

В судове засідання, призначене на 15.06.2016 року, з'явились представники позивача та відповідача, надали усні пояснення по суті спору, відповіли на запитання суду.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає частковій зміні з наступних підстав.

Згідно заяви від 23.08.2013 року про відкриття акредитиву на виконання умов договору № від 07.12.2006 року відокремленим підрозділом "Южно - Українська атомна електрична станція" у Публічному акціонерному товаристві "Фортуна - Банк" був відкритий акредитив №23082013 строком до 31.04.2014 року. (а.с. 12).

Листом №51/5527 від 29.04.2014 року термін дії акредитиву №23082013 на суму 6 383 951, 19 грн. продовжено до 31.12.2014 року. (а.с. 13).

08.08.2014 року листом №51/12254 також було продовжено термін дії акредитиву №23082013 на суму 1 996 484, 08 грн. до 01.07.2015 року. (а.с. 14).

Позивачем було направлено на адресу відповідача лист №51/16015 від 09.10.2015 року про повернення суми залишку 1 996 484, 08 грн. на розрахунковий рахунок позивача у зв`язку з закінченням терміну дії акредитиву №23082013 на суму 6 383 951, 19 грн. (а.с. 15).

В матеріалах справи міститься відповідь №1089/01 від 23.10.2015 року відповідача на лист позивача №51/16015 від 09.10.2015 року в якому зазначено, що у зв`язку з продовженням терміну дії договору №116106466 від 07.12.2006 року до 01.12.2015 року у банку відсутні підстави для переказу коштів. (а.с. 16).

Згодом позивач потворно направив на адресу відповідача лист №51/18922 від 01.12.2015 року в якому також просив повернути суму залишку 1 996 484, 08 грн. на розрахунковий рахунок позивача. (а.с. 17).

Листом №1298/01 від 09.12.2015 року Публічне акціонерне товариство "Фортуна - Банк" зазначило, що не має змоги повернути кошти до закінчення спорів між ДП «Фаворит плюс» та ВП «Південна - Українська АЕС» та вирішення судом питання по суті. (а.с. 18).

Строк дії акредитива закінчився 01.07.2015, у зв'язку з цим позивач звернувся до відповідача з листами листами №1089/01 від 23.10.2015 року та №1298/01 від 09.12.2015 року з вимогою повернути вказані грошові кошти на зазначені банківські реквізити позивача.

Враховуючи неповернення відповідачем суми залишку акредитиву після закінчення строку на який він надавався, позивач вважає, що його права порушені, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормами чинного законодавства України, а саме ст. 1088 ЦК України, визначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.

У силу положень ст. 1093 Цивільного кодексу України, у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку.

Відповідно до ст. 1098 ЦК України акредитив закривається у разі спливу строку дії акредитива. Про закриття акредитива виконуючий банк повідомляє банк-емітент. Виконуючий банк одночасно із закриттям акредитива негайно повертає банку-емітентові невикористану суму покритого акредитива. Банк-емітент повинен зарахувати повернені суми на рахунок платника.

Згідно п. 8.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 № 22 (далі - Інструкція), у день закінчення строку дії акредитива, кошти за яким заброньовані у виконуючому банку, останній в кінці операційного дня списує кошти з аналітичного рахунку "Розрахунки за акредитивами" та перераховує в банк-емітент на рахунок, з якого вони надійшли.

Банк-емітент зараховує одержані кошти на рахунок заявника акредитива та списує потрібну суму з відповідного позабалансового рахунку, що призначений для обліку акредитивів.

В той же час ч.3 вказаного пункту Інструкції визначено, що банк-емітент зараховує одержані кошти на рахунок заявника акредитива та списує потрібну суму з відповідного позабалансового рахунку, що призначений для обліку акредитивів, тобто даний пункт не містить жодних вказівок чи обмежень щодо рахунку, на який повинні перераховуватися кошти акредитиву.

Враховуючи все зазначене, колегія суддів приходить до висновку, про те, що на даний час та на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у банку не існувало жодних законодавчого обґрунтованих обмежень чи заборон для перерахування коштів клієнту, у зв`язку із закінчення строку дії акредитиву.

Також, колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду докази, щодо розміру та наявності невикористаної суми покритого акредитива відповідно до заяви про відкриття акредитиву від 23.08.2013 року, а саме розрахунок перегляду вартості і величин авансу по договору № від 07.12.2006 року та виписку з особового рахунку позивача з 01.03.2016 року по 31.03.2016 року де зазначена сума залишку саме 1 996 484, 08 грн.

Крім того, відповідно до ст. 3 Уніфікованих звичаїв та правил документарного акредитиву у редакції 2007 року Міжнародної торгівельної палати, застосування яких прямо передбачено заявою про відкриття покритого акредитиву, визначено, що акредитив за своєю природою являє собою угоду, відокремлену від договору купівлі-продажу або іншого контракту, на якому він може базуватися, і банки жодною мірою не пов'язані й не зобов'язані займатися такими контрактами, навіть якщо в акредитиві є яке-небудь посилання на такий контракт. Отже, установа банку, що оплачує, акцептує й оплатила тратти або негоціює та/або повністю виконує будь-які інші зобов'язання по акредитиву, не є предметом позовних вимог заявника, заснованих на його угоді з банком-емітентом або бенефіціаром.

На бенефіціара ні в якому разі не поширюються договірні відносини між банками або між заявником і банком-емітентом.

Згідно із п. 8.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 № 22 кредитив - це окремий договір від договору купівлі-продажу або іншого контракту, навіть якщо в акредитиві є посилання на них.

Таким чином правовідносини за договором акредитиву, а саме повернення коштів, у зв`язку із закінчення строку акредитиву, жодним чином не пов`язаний із дійсністю чи недійсністю договору поставки та не повинен забезпечувати виконання умов такого договору.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач неодноразово звертався із заявами про повернення грошових коштів, у зв'язку із закінченням строку дії акредитива, банк, у порушення ст. 1098 ЦК України, п. 8.29 Інструкції, Банк, не виконав своє зобов'язання щодо перерахування клієнтові 1 996 484, 08 грн., а тому апеляційна інстанція погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовна вимога про повернення 1 996 484, 08 грн. є обґрунтованою, правомірною та документально доведеною.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що місцевий господарський суд при винесенні рішення вийшов за межі позовних вимог зобов`язавши відповідача повернути банку - емітенту, а саме публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» на розрахунковий рахунок відокремленого підрозділу «Южно -Українська атомна електрична станція» №7001 або №57001 невикористану суму, коли позивачем заявлено позовні вимоги в наступному вигляді - зобов`язати публічне акціонерне товариство «Фортуна-Банк» негайно повернути банку - емітенту невикористану суму акредитива.

Тому враховуючи п. 8.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 № 22 суд повинен був зобов`язати відповідача повернути невикористану суму акредитива на рахунок банку - платника, як то зазначено у платіжному дорученні №УПТК/4709 від 27.08.2013 року філії АТ «Укрексімбанк» в місті Миколаїв, код банку 326739, рахунок №810. (а.с. 178).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення вимог позивача про повернення невикористаної суми акредитива в розмірі 1 996 484, 08 грн. відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року підлягає частковій зміні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 змінити частково.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/568/16 викласти в наступній редакції:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство " Фортуна - Банк " ( 04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-В, код 26254732 ) повернути на розрахунковий рахунок відокремленого підрозділу " Южно - Українська атомна електрична станція" в АТ «Укрексімбанк» № 810, МФО 326739 ( 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, код 20915546 ) невикористану суму акредитива в розмірі 1 996 484 ( один мільйон дев'ятсот дев'яносто шість тисяч чотириста вісімдесят чотири ) грн. 08 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Фортуна - Банк " ( 04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, 35-В, код 26254732 ) на користь Державного підприємства " Національна атомна енергогенеруюча компанія " Енергоатом " ( 01011, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661 ) в особі відокремленого підрозділу " Южно - Українська атомна електрична станція " ( 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, код 20915546 ) 29947 ( двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот сорок сім ) грн. 26 коп. судового збору.

4. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва

5.Справу №910/568/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко