ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.16р. Справа № 904/2923/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАФАРМ", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 20 219,10 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 , дов. від 25.03.2016;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАФАРМ" (далі - Позивач) звернулось з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 18 914,40 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 17 256,14 грн., пеня в розмірі 1 073,63 грн., 24% річних у розмірі 584,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу № 313 від 08.02.16 щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару.

В судовому засідання від 08.06.16 представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, за змістом яких він просить стягнути заборгованість у розмірі 21 001,63 грн., в тому числі, основний боргу у розмірі 17 256,14 грн., пеню у розмірі 1 787,33 грн., 24% річних у розмірі 1 175,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 782,53 грн.

Згідно приписів ст. 22 ГПК України, під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві. Збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Зважаючи на те, що при подачі даного позову, вимоги щодо стягнення з Відповідача інфляційних втрат Позивачем не заявлялися, такі вимоги, викладені в заяві про збільшення позовних, фактично є додатковими вимогами, які заявлені Позивачем після початку розгляду судом справи по суті.

Згідно п. 3.10 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Враховуючи вищевикладене, заявлені Позивачем додаткові вимоги про стягнення з Відповідача інфляційних втрат у розмірі 782,53 грн., залишаються судом без розгляду, а спір підлягає вирішенню в межах первісно заявлених вимог, з урахуванням збільшення їх розміру, зокрема, щодо стягнення 17 256,14 грн. основного боргу, 1 787,33 грн. пені, 1 175,63 грн. 24 % річних.

Відповідач відзив на позов не надав, явку представника в судові засідання не забезпечив.

Поштовий конверт з ухвалою суду, яка направлялася на адресу Відповідача, повернувся з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи те, що згідно спеціалізованого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса Відповідача відповідає тій адресі, на яку направлялися процесуальні документи, суд дійшов висновку про належне повідомлення Відповідача про розгляд справи.

В судовому засіданні 08.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

встановив:

08.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАФАРМ" (Продавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № 313 купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобовязується передати, а продавець прийняти та оплатити на умовах даного договору товар (партію товару) у кількості, асортименті та за цінами, що визначені у накладній на товар, які є невідємною частиною даного договору.

Сторони визнають, що товарна накладна, яка підписана сторонами, є узгодженням асортименту товару, його кількості та ціни і є невідємним додатком до даного договору.(п.1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 договору, право власності на товар (партію товару), що постачається за цим договором, переходить від продавця до покупця у момент передання товару (партії товару), що підтверджується підписом покупця у товарній накладній.

Відповідно до п. 2.1 договору, передання товару (партії товару) здійснюється у встановленому діючим законодавством порядку. Підставою для кожної партії товару є замовлення покупця, яке передається продавцю у усій або письмовій формі. Доставка товару (партії товару) здійснюється у термін 3 робочих днів з моменту одержання замовлення продавцем.

Ціна за одиницю товару та вартість партії товару встановлюється при постачанні кожної партії товару та зазначається у товарній накладній, яка підписується представником обох сторін.(п.3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору, визначено, що загальна вартість договору складає суму усіх підписаних сторонами товарних накладних до даного договору.

Згідно з п. 5.2 договору, сторони визначили наступні умови оплати: відстрочення платежу 14 календарних днів з моменту поставки.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що підписання накладної покупцем (або його представником) свідчить про приймання ним товару (партії товару) по якості та кількості без зауважень.

Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.16, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за тридцять днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору. за умови відсутності заперечень продавця.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 17 256,14 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи та підписаними сторонами без зауважень видатковими накладними: №274 від 09.02.16 на суму 5 570,08грн., №275 від 09.02.16 на сум 4 855,39грн., №276 від 09.02.16 на суму 88,68грн., №277 від 09.02.16 на суму 66,29грн., №308 від 10.02.16 на суму 4 325,88грн., №309 від 10.02.16 на суму 2 035,65грн., №310 від 10.02.16 на суму 248,04грн., №311 від 10.02.16 на суму 66,13грн.

В порушення п. 5.2 договору, відповідач належним чином не виконав зобовязання передбачені договором, та не здійснив оплату поставленого товару. Заборгованість на час розгляду спору складає у розмірі 17 256,14 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Відповідно до пункту 7.3 договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання покупцем зобовязань по оплаті по даному договору, він несе відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару (партії товару), але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період її нарахування за кожний день прострочення до дня фактичної оплати. У випадку прострочення оплати товару більш, ніж на 3 календарні дні, покупець зобовязаний оплатити продавцю проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 24% вартості річних неоплаченого в установлений термін товару (партії товару) з дня настання терміну оплати товару (партії товару) до дня його фактичної оплати.

Позивачем надано розрахунок суми пені за загальний період з 24.02.16 по 07.06.16 (за кожною накладною окремо) у розмірі якої склав 1 787,33 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем надано розрахунок 24% річних за загальний період прострочення виконання грошового зобов'язання з 24.02.16 по 07.06.16 (за кожною накладною окремо), розмір яких склав 1 175,63 грн.

Здійснивши перевірку наданих розрахунків пені та відсотків річних, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості та відповідності умовам договору і вимогам чинного законодавства.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені Позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з Відповідача 17 256,14 грн. основного боргу, 1 787,33 грн. пені, 1 175,63 грн. 24 % річних.

Позивач просить суд покласти на Відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

Надання адвокатських послуг в рамках даної справи підтверджується договором про надання правової допомоги, який укладено між Позивачем та адвокатським бюро „Воронова Юрія Вікторовича в особі адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2477 від 16.04.2012), та участю зазначеного адвоката при розгляді даної справи. Факт понесення Позивачем витрат на оплату послуг адвоката підтверджується платіжним дорученням №1923 від 13.04.2016 на суму 3 000,00 грн. (а.с.51).

Відповідно до приписів п.6.5. постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.13р. №7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи невисоку складність юридичної кваліфікації правовідносин у даному спорі, та відповідно невелику кількість часу, необхідного на підготовку матеріалів до судового слухання, суд вважає, що витрати по оплаті послуг адвоката в розмірі 3 000,00 грн. є необґрунтовано завищеними, а тому розмір відповідних витрат підлягає обмеженню сумою 2 000,00 грн.

Згідно вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати у справі, в тому числі витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2 000,00 грн., покладаються на відповідача.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір", зайво сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 31,30 грн., підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (52207, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Кропоткіна, буд..39, кв.19, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАФАРМ" (49000, АДРЕСА_1, ) 17 256,14 грн. основного боргу, 1 787,33 грн. - пені, 1 175,63 грн. - 24% річних, 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 2 000,00 грн. - витрат на оплату послуг адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.06.2016

Суддя ОСОБА_4