ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.06.16р. Справа № 904/5474/15

За скаргою: Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" (м. Київ)

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ)

У справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Україна" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50/КЛ-0614 (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) від 25.06.2014 у загальному розмірі 26 333 671 грн. 86 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від заявника (позивача): не з'явився

від відповідача: не з'явився

від ВДВС: ОСОБА_1 - провідний спеціаліст відділу (довіреність № 20-

22/687 від 30.12.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій він просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Україна" (далі - відповідач) заборгованість за кредитним договором № 50/КЛ-0614 (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) від 25.06.2014 у загальному розмірі 26 333 671 грн. 86 коп.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" 23 000 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 2 011 397 грн. 27 коп. процентів за користування кредитом, 1 193 835 грн. 62 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 128 438 грн. 97 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. Також, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Україна" в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області судовий збір в сумі 73 080 грн. 00 коп.

21.08.2015 господарським судом Дніпропетровської області на примусове виконання зазначеного рішення видані накази.

Від Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" 10.05.2016 надійшла скарга на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить суд:

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 29.03.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15;

- визнати недійсною та скасувати постанову від 29.03.2016, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України усунути порушення та вжити всіх необхідних заходів (відкрити виконавче провадження), передбачених Законом України "Про виконавче провадження", по примусовому виконанню наказу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15, на підставі поданої заяви про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2016.

Скарга обґрунтована тим, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірно винесено постанову від 29.03.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 904/5474/15 від 21.08.2015, виданого господарським судом Дніпропетровської області, з посиланням на те, що стягувачем не надано належним чином завірених документів, що підтверджують повноваження особи, яка підписала заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження. У скарзі заявник зазначає, що подана ним заява підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт", а закон не містить вимоги про надання до заяви про відкриття виконавчого провадження документів на підтвердження повноважень посадового становища керівника юридичної особи. Так, Закон встановлює обсяг повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, відомості щодо Уповноваженої особи та дати його призначення є публічними та відкритими. Отже, рішення державного виконавця про наявність передбачених законодавством обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, є безпідставними, а рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження - незаконним та неправомірним.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.05.2016 прийнято вказану скаргу до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 09.06.2016.

Від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу (вх.суду 36465/16 від 09.06.2016), в якому він проти задоволення скарги заперечує та вказує на її безпідставність та необґрунтованість, посилаючись на таке:

- заява про відкриття виконавчого провадження, подана представником ПАТ "КБ "Стандарт" ОСОБА_3 без належного підтвердження своїх повноважень, а саме: без надання завіреної належним чином копії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому оскаржувана постанова державного виконавця винесена у відповідності до вимог чинного законодавства;

- головний виконавець Відділу в оскаржуваній постанові встановив, що порушені вимоги статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", які визначають, що сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників; повноваження . представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. Також, були порушені вимоги пункту 2.11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, в якому вказано, що документи, які посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства;

- при винесенні оскаржуваної постанови головний виконавець Відділу керувався приписами частин 1, 5 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" та пунктом 2.11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5;

- оскаржувана постанова головного державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесена останнім на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", яким встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. В даному випадку, такою обставиною для державного виконавця, при прийнятті ним оскаржуваної постанови, було неналежне оформлення копії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.11.2015, а саме: в наданій копії вищезазначеного рішення відсутня дата засвідчення копії та відсутній напис "Згідно з оригіналом". При цьому, Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55 затверджено Національний стандарт України Державну уніфіковану систему документації "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003" згідно з пунктом 5.27. якого, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання (вх.суду 36466/16 від 09.06.2016), в якому він просить долучити до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження № 50628711.

У судове засідання з'явився представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явилися, причин нез'явлення суду не повідомили, витребуваних судом документи не надали. При цьому, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наступним.

Позивач 15.05.2016 отримав ухвалу суду від 12.05.2016, що підтверджується поштовим повідомленням № 942 (№ 454), яке повернулося до господарського суду з відповідною відміткою про отримання.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 24.06.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49000, м. Дніпропетровськ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4, на вказану адресу і направлялась кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, конверт з ухвалою суду від 12.05.2016 було повернуто 01.06.2016 за зворотною адресою Українським державним підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" з довідкою форми 20 "Адресат вибув". Судом також враховано, що протягом розгляду справи по суті відповідач також не отримував кореспонденцію суду.

Слід зазначити, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 12.05.2016 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його юридичною адресою, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його юридичною адресою, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

У судовому засіданні представником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було викладено зміст відзиву на позов, з урахуванням доводів якого він просив у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" 23 000 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 2 011 397 грн. 27 коп. процентів за користування кредитом, 1 193 835 грн. 62 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 128 438 грн. 97 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. Також, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Україна" в доход Державного бюджету України в особі Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області судовий збір в сумі 73 080 грн. 00 коп.

21.08.2015 господарським судом Дніпропетровської області на примусове виконання зазначеного рішення видані накази.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець здійснює примусове виконання рішень у порядку, передбаченому законом. У той же час відповідно до положень статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України представляти в судах державну виконавчу службу мають органи, зазначені у статті 3 названого Закону (пункт 9.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про державну виконавчу службу", органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців

Наявні в матеріалах справи копії матеріалів виконавчого провадження № 50628711 свідчать про винесення оскаржуваної постанови від 29.03.2016 ВП № 50628711 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2, тому стягувач вірно визначив його суб'єктом оскарження за даною скаргою.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення статті 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний розглянути заяву стягувача та прийняти до виконання виконавчий документ внаслідок чого винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, зокрема, судові накази.

Як передбачено частиною 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалі справи, позивач 23.03.2016 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою вих. № 16/03-244 від 16.03.2016 про відкриття виконавчого провадження за наказом від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15, виданого господарським судом Дніпропетровської області.

Відповідно до даних реєстраційно-контрольної картки, вказана заява одержана Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 23.03.2016 за вх. № 8804-0-33-16.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.03.2016 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 904/5474/15 від 21.08.2015, виданого господарським судом Дніпропетровської області, на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження". Вказане і є причиною звернення позивача із скаргою до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин скарги в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги скаржника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Норми частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" містять перелік підстав, за умови наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Так, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

61) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Зокрема, головний державний виконавець Відділу в оскаржуваній постанові встановив, що стягувачем були порушені вимоги статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", які визначають, що сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників; повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону. Також те, що були порушені вимоги пункту 2.11.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, в якому вказано, що документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, при винесенні оскаржуваної постанови головний виконавець Відділу керувався приписами частин 1, 5 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" та пунктом 2.11.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до частин 1, 4 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників, участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Відповідно до частини 5 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Таким чином, приписи пункту 2.11.1. Інструкції, якими також керувався головний державний виконавець Відділу при винесенні оскаржуваної постанови, стосуються посвідчення повноважень саме представників сторін виконавчого провадження. До того ж, невідповідність дій сторони виконавчого провадження вимогам зазначеної Інструкції, у будь-якому разі, не може бути іншою передбаченою законом обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження, за наявності якої державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження (пункт 8 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Судом встановлено, що заява про відкриття виконавчого провадження підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" ОСОБА_3

Відповідно до положень статті 77 ЗУ "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 18.06.2015 № 385 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.06.2015 № 120 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Стандарт", згідно з яким з 19.06.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ "Стандарт" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" ОСОБА_4 В подальшому, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.11.2015 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" ОСОБА_4 та призначено уповноваженою особою Фонду ОСОБА_3

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Відповідно до частин 1, 2, 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується. Уповноважена особа Фонду: діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Частина 3 статті 237 Цивільного кодексу України визначає, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

В даному випадку, представництво Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" виникає на підставі Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Щодо заперечень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", інформація про проведення державної реєстрації юридичної особи, зміну місцезнаходження юридичної особи, зміну найменування юридичної особи, прийняття засновниками (учасниками), судом або уповноваженим органом рішення про виділ, прийняття засновниками (учасниками) або уповноваженим ними органом рішення щодо припинення юридичної особи, про втрати оригіналів установчих документів, про персональний склад комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) та її голову або призначення ліквідатора, постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, якщо таке рішення не пов'язане з банкрутством юридичної особи, постановлення судового рішення щодо порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи, про зменшення статутного (складеного капіталу юридичної особи, проведення державної реєстрації припинення юридичної особи, проведення державної реєстрації припинення юридичної особи за принципом мовчазної згоди, про прізвище, ім'я, по батькові спадкоємця, опікуна, піклувальника чи управителя майна фізичної особи - підприємця, дату їх призначення, про постановлення судового рішення щодо порушення провадження у справі про банкрутство фізичної особи - підприємця, про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, про постановлення судового рішення щодо припинення провадження у справі про банкрутство юридичної особи або фізичної особи - підприємця підлягає обов'язковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у тому числі у формі відкритих даних відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи (зокрема): прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та реєстраційні номери облікових карток платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори (частина 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком реєстраційних номерів облікових карток платників податків, відомостей про відкриття та закриття рахунків, накладення та зняття арештів на рахунки та майно, згідно з частиною 1 статті 20 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

відповідно до частини 4 статті 20 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", органи державної влади, органи місцевого самоврядування, суди, органи внутрішніх справ, органи прокуратури, органи Служби безпеки України та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через веб-сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення (частина 2 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження").

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (частина 1 статті 6 ЗУ "Про виконавче провадження").

Отже, зі змісту наведених норм статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що обов'язок юридичних осіб під час їх участі у виконавчому провадженні посвідчувати повноваження з представництва за законом не передбачено, на відміну від представника юридичної особи, повноваження якого згідно з частиною 5 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження" повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Тому, з урахуванням вищенаведеного в сукупності, суд погоджується із скаржником, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт" ОСОБА_3 діяв в межах наданих йому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" повноважень при підписанні заяви про відкриття виконавчого провадження. При цьому, державний виконавець мав можливість перевірити дійсність зазначеної інформації в Єдиному державному реєстрі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що стягувачем (скаржником) при зверненні до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з відповідною заявою було дотримано вимоги статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15 за заявою стягувача на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, відповідні доводи стягувача, викладені у скарзі на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд визнає обґрунтованими та правомірними.

Таким чином, судом встановлено неправомірність винесення головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.03.2016 відповідно до положень пункту 8 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", а тому у суду наявні підстави для визнання недійсною даної постанови.

Відповідно до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до пункту 32 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" № 01-08/369 від 29.06.2010 вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Згідно з частиною 2 вказаної статті Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час судового розгляду даної скарги рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 у справі № 904/5474/15 в добровільному порядку боржником не виконано, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Разом з тим, доказів того, що державний виконавець ухиляється від вчинення певних виконавчих дій, суду не представлено, а його дії з відмовою у відкритті виконавчого провадження опосередковані лише невірним застосуванням норм чинного законодавства та суб'єктивною оцінкою достатності вчинених виконавчих дій.

Згідно із абзацом 2 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003 заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 1212 ГПК. Виходячи зі змісту статті 24824 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом № 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтею 35 Закону № 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (частина 3 статті 36 Закону № 606-XIV).

Отже, за результатами розгляду скарги, доводи скаржника визнаються судом правомірними, а скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 904/5474/15 задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.03.2016 ВП № 50628711 за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15.

3. Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.03.2016 ВП № 50628711 за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2015 по справі № 904/5474/15.

4. В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом 5-ти днів в порядку встановленому для оскарження судових рішень.

Суддя ОСОБА_5