ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/1177/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство", с. Руські Тишки;
до Фермерського господарства "Беркана", с. Руські Тишки; третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, м. Харків;
про визнання права власності
за участю представників:

позивача - не з"явився;

відповідача - не з"явився;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - ОСОБА_1, довіреність № 32-20-14-19689/0/19-15 від 23.12.2015р.

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-агро" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фермерського господарства "Беркана", у якому просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 748.218,64грн.; визнати право власності на незавершене виробництво сільськогосподарських культур на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:005:0261, :02:006:0001, :01:002:1405, :02:006:0118, :02:014:0056, :03:014:0285, :00:001:0023, :02:005:0262, :03:015:0174, :02:003:0622, :02:004:0484, :02:005:0263, :02:013:0209, :04:002:0001, :03:001:0177, :02:005:0264.

Представник позивача у судове засідання не з"явився, витребувані судом докази не надав.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, витребувані судом докази не надав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, проти позову заперечує та просить суд відмовити в позові, звернувся з клопотанням про долучення до матеріалів справи заперечень № 321 від 06.06.2016р. (вх. № 18757 від 07.06.2016р.), у яких третя особа зокрема вказує на те, що позивачем не надано належним доказів, які підтверджують витрати на обробку земельних ділянок та доказів порушення права позивача на збирання врожаю.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Як слідує з позовної заяви, ТОВ «СП «Велес-Агро» є суборендарем земельних ділянок на підставі договорів суборенди землі від 27 лютого 2015 року з урахуванням додаткових угод про внесення змін до договору оренди землі від 01 липня 2015 року щодо таких земельних ділянок загальною площею 594,9514 га на території Русько-Тишківської, Липецької, Веселівської, Глибоківської та Тернівської сільських рад Харківського району Харківської області (витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, т. І а. с. 15-30).

За твердженням позивача, право оренди за договорами суборенди земельних ділянок зареєстроване належним чином в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивач фактично використовує спірні земельні ділянки та належним чином сплачує орендну плату, і у 2015-2016 роках на вказаних земельних ділянках були виконані сільськогосподарські роботи: оранка, дискування, посів озимої пшениці.

Загальна вартість виконаних сільськогосподарських робіт на земельних ділянках, орендованих ТОВ "СП "Велес-Агро" станом на 06.04.2016р. склала 748.218,64 грн.

05.04.2016р. Апеляційним судом Харківської області прийнято рішення у справі № 635/6568/15-ц за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_2, Фермерського господарства "Беркана", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-агро", треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, Харківське районне управління юстиції в Харківській області в особі, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківського районного управління юстиції у Харківській області, Управління Держгеокадастру в Харківському районі Харківської області про скасування наказів, визнання договорів оренди землі недійсними та скасування рішень про їх державну реєстрацію, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, яким позов задоволено частково (т. ІІ а. с. 8-34).

Вказаним рішенням визнано незаконними та скасовано накази Головного управління Держземагентства у Харківській області (нині Головне управління Держгеокадастру у Харківській області) про передачу в оренду земельних ділянок від 12.11.2014 року за № № 3058-СГ; 3066-СГ; 3061-СГ; 3069-СГ; 3064-СГ; 3067- СГ; визнано недійсними договори оренди землі, укладені між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області (нині Головне управління Держгеокадастру у Харківській області) та Фермерським господарством "Беркана" (), а саме: - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:005:0263 площею 8,5021 га, а також додаткову угоду до нього б/н від 26.05.2015року; - б/н від 29.11.2014 року земельної ділянки :02:005:0262 площею 25,3699 га, а також додаткову угоду до нього б/н від 26.05.2015 року; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:005:0261 площею 25,2471 га, а також додаткову угоду до нього б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :00:001:0023 площею 8,9044 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :03:014:0285 площею 39,2584 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:014:0056 площею 28,6444 га, а також додаткову угоду до нього б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 земельної ділянки :01:003:0952 площею 119,3682 га, а також додаткову угодудо нього, б/н від 26.05.2015 ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :04:002:0001 площею 64,2019 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 2605.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:003:0622 площею 32,2438 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :03:001:0177 площею 58,3202 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:005:0264 площею 4,8904 га, а також додаткову угоду до нього б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :03:015:0174 площею 13,4663 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 01.12.2014 року земельної ділянки :01:002:1405 площею 63,5395 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:006:0001 площею 17,4365 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року ; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:004:0484 площею 7,0786 га, а також додаткову угоду до нього,б/н від 26.05.2015 року; - б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:006:0118 площею 22,9704 га, а також додаткову угоду до нього, б/н від 26.05.2015 року; визнано недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені між Головним управлінням Держземагентства у Харківській області (нині Головне управління Держгеокадастру у Харківській області) та ОСОБА_2, а саме: б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:013:0209, б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:002:0002, б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :01:008:0037, б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :02:001:0065 б/н від 24.11.2014 року земельної ділянки :03:001:0061; визнано недійсними договори суборенди землі, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "ВЕЛЕС-АГРО" (); витребувано на користь держави із незаконного володіння ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «ВЕЛЕС-АГРО» та ОСОБА_2 зазначені земельні ділянки.

Як стверджує позивач у позовній заяві, внаслідок вищевказаного земельні ділянки, які знаходяться в обробітку позивача на підставі договорів суборенди землі з відповідачем від 27.02.2015р., з урахуванням додаткових угод про внесення змін до договору оренди землі від 01.07.2015р., вибули з його володіння з незалежних від позивача підстав, і відповідач заявляє вимогу про приведення орендованих позивачем земельних ділянок у первісний стан, посилаючись на рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.04.2016р. (т. І а. с. 40).

Такі обставини, на думку позивача свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.ст.15, 16 ЦК України).

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються в т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав (ст.20 ГК України.

У відповідності до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.2 ГПК України господарський суд, крім іншого, порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням наведених правових норм суд приходить до висновку про те, що необхідною умовою визнання обґрунтованими позовних вимог позивача є, крім іншого, доведення ним факту порушення, оспорювання або невизнання відповідачами його, позивача, прав та/або охоронюваних законом інтересів щодо спірного майна.

В контексті предмету позову (визнання права власності на незавершене виробництво сільськогосподарських культур на зазначених у позові земельних ділянках) позивач повинен довести факт вчинення відповідачами дій, спрямованих на заволодіння, на використання чи на розпорядження відповідачем спірним майном, або на доведення наявності такого права в юрисдикційному чи іншому порядку тощо. Проте, таких доказів позивачем не надано, а отже тягар доказування у справі позивачем не витриманий, що має наслідком відмову в задоволенні даного позову повністю.

Приходячи до такого висновку суд керується також приписами п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», де зокрема сказано, що господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Підстав захисту права власності позивача у даному разі немає, тому що немає доказів порушення права. Повідомлення б/н від 05.04.2016р. (т. І а. с. 40), надане позивачем на підтвердження вказаних обставин, таким доказом не є, оскільки в ньому не спростовується і не заперечується право власності, а йдеться лише про врегулювання взаємовідносин сторін, які виникли внаслідок рішення Апеляційного суду Харківської області у справі № 635/6568/15 від 05.04.2016р.

При цьому суд зауважує, що протягом терміну розгляду справи суд неодноразово своїми ухвалами від 13.04.2016р., від 26.04.2016р. та від 24.05.2016р. зобов'язував позивача надати докази порушення його прав на спірне майно діями чи бездіяльністю відповідача; правовстановлюючу документацію на спірне майно; докази, які підтверджують наявність у позивача прав по володінню, користуванню та розпорядженню спірним майном. Однак, позивач залишив ці ухвали без виконання і витребуваних судом доказів не надав.

За таких обставин твердження представника позивача про це, які не підтверджені належними доказами, носять надуманий характер, ґрунтуються на довільному трактуванні норм права та обставин справи і по суті є нічим іншим, ніж припущеннями. Рішення ж суду не може ґрунтуватися на припущеннях (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

На підставі вказаних висновків, з урахуванням приписів наведених правових норм та матеріалів справи суд в підсумку приходить до висновку про те, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім того, з мотивувальної частини позову вбачається, що засівання відбулось лише на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:014:0056, :00:001:0023, :03:015:0174, :02:005:0263, :02:005:0264, в той час як у прохальній частині позивач просить визнати право власності на незавершене виробництво сільськогосподарських культур на всьому переліку спірних земельних ділянок.

Належних доказів, які б підтвердили факт обробки та засівання відповідними культурами всього переліку земельних ділянок, в тому числі і земельних ділянок з кадастровими номерами :02:014:0056, :00:001:0023, :03:015:0174, :02:005:0263, :02:005:0264, позивачем не надано.

В позові про стягнення збитків в розмірі 748.218,64 грн. суд відмовляє з наступних підстав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На підставі зазначених правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Роз"яснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає таке. Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв"язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

За правилами судового господарського процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, відповідно до статей 22 та 1166 ЦК України позивач в даній справі повинен довести існування названих необхідних умов і перш за все наявності збитків.

В даному разі цей обов"язок позивачем не виконано, не доведено факт заподіяння йому шкоди, не доведено вини відповідача, безпосереднього причинно-наслідкового зв"язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками тощо.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі, що складаються з витрат по сплаті 23.135,56 грн. судового збору (22.446,56 грн. судового збору за дві вимоги майнового характеру та 689,00 грн. судового збору за заяву про вжиття заходів забезпечення позову), покладаються на позивача.

Враховуючи, що всього позивачем було сплачено 13.290,28 грн., 9.845,28 грн. підлягають стягненню з позивача на користь державного бюджету.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 2, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-Агро" (62440, Харківська область, Харківський район, с. Руські Тишки, вул. Липецька, б. 94, код 35902254) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківський області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 9.845,28 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

/Справа № 922/1177/16/