донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

08.06.2016 р. справа № 16/193/09

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Суддів:Малашкевича С. А. Сгари Е.В., Склярук О.І.
при секретарі судового засідання Бірчак К.Є.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача - 1: від відповідача - 2: від третьої особи:ОСОБА_5 - представник за дов.; ОСОБА_6 - особисто; ОСОБА_7 - директор; не з'явились;
розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіальне відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії «Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», м. Мелітополь Запорізької області; Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовінвест», м. Мелітополь Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від 18 березня 2015 р.
у справі№ 16/193/09 (суддя: Черкаський В.І.)
за позовом до відповідачів: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіальне відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії «Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», м. Мелітополь Запорізької області 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовінвест», м. Мелітополь Запорізької області Ліквідатора Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 арбітражного керуючого Бичківського Олексія Олексійовича, м. Запоріжжя
про у справі за заявою провизнання недійсними договорів купівлі - продажу нерухомого майна від 20.09.2010р. та від 01.11.2010р. № 16/193/09 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області визнання банкрутом

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р. у справі № 16/193/09 задоволено частково заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» Територіальне відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», м. Мелітополь Запорізької області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовінвест», м. Мелітополь Запорізької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Ліквідатора Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 арбітражного керуючого Бичківського Олексія Олексійовича, м. Запоріжжя про визнання недійсними договорів купівлі - продажу нерухомого майна від 20.09.2010р. та від 01.11.2010р. Вказаним рішенням визнано недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна від 01.11.2010р., укладений між арбітражним керуючим Добровольським Едуардом Владиславовичем - ліквідатором ФОП ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовінвест". В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати дане рішення в частині відмови визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010р. В обґрунтування скарги, апелянт посилався на те, що предмет іпотечного договору проданий за ніжчою ціною, ніж ринкова, реалізована тільки частина майна, що є предметом договору іпотеки, а також покупець є заінтересованою особою щодо банкрута, що порушує норми чинного законодавства.

В свою чергу, відповідач - 2 ТОВ «Азовінвест» також звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на дане рішення, просив його скасувати в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010р. Апелянт вважає, що не є підставою визнання цього договору недійсним те, що предметом даного договору була лише частина автозаправочної станції, а не повністю комплекс.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. вказані апеляційні скарги залишені без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р. без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 25.02.2016р. касаційні скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» Територіальне відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії «Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», м. Мелітополь Запорізької області та ТОВ «Азовінвест», м. Мелітополь Запорізької області задоволені частково, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р. скасована, справа № 16/193/09 передана на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Скасовуючи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.06.2015р., Вищий господарський суд зазначив, що при новому розгляді справи, апеляційному суду необхідно всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права та встановити, чи всі фактичні обставини, які стосуються предмету спору у цій справі, були встановлені господарським судом першої інстанції. А також, враховуючи встановлені обставини у справах № 13/5009/3591/11 та № 24/5009/3976/11, які мають значення для вирішення цього спору, визначити: кому на момент проведення аукціону та укладення спірного Договору купівлі-продажу від 20.09.2010р. належав наземний нафтопровід, з яких підстав він не увійшов до об'єкту продажу; чи перейшло право власності на сховища ПММ АПБ-10 та трансформаторну підстанцію на момент укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010р. до ОСОБА_10

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.03.2016р. апеляційні скарги прийняті до апеляційного провадження, об'єднані в одне провадження та призначені до розгляду.

Ухвалами від 20.04.2016р. та від 11.05.2016р. розгляд справи відкладався.

Розпорядженням керівника апарату суду від 06.06.2016р., у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддею - членом колегії М'ясищевим А.М., через перебування у відпустці на дату слухання справи 08.06.2016р., призначено повторний автоматизований розподіл справи, та визначено новий склад судової колегії: головуючий суддя: Малашкевич С.А., судді - члени колегії: Сгара Е.В., Склярук О.І.

В судовому засіданні представник апелянта - 1 (позивач) наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010р., проти задоволення апеляційної скарги відповідача - 2 заперечував, свою позицію виклав письмово у відзиві № 597 від 04.04.2016р.

Представник апелянта - 2 (відповідач - 2) заперечував проти доводів першого апелянта, з мотивів, викладених у письмовому відзиві № б/н від 17.04.2016р., просив залишити таку апеляційну скаргу без задоволення, наполягав на своїй апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010р. скасувати.

Відповідач - 1 в судовому засіданні підтримала позицію другого апелянта, також просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010р., про що також зазначила у відзиві № б/н від 13.04.2016р.

Представник третьої особи на жодне з судових засідань не з'явився, до суду направив письмовий відзив за вих. № 16/0156 від 30.04.2016р., в якому просив задовольнити апеляційну скаргу позивача, та залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача - 2.

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обов'язковою, колегія суддів, з урахуванням думки представників сторін, які з'явились в судове засідання, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційних скарг в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

24.09.2007 року між ВАТ "Державний Ощадний банк України" (на цей час - ПАТ "Державний ощадний банк України") в особі Мелітопольського відділення № 8024 ВАТ "Ощадбанк" (Банк) та гр. ОСОБА_12 (позичальник) було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 179, відповідно до умов якого Банк надав гр. ОСОБА_12 кредит в сумі 700 000 грн. 00 коп. на умовах, визначених Договором, а позичальник, в свою чергу, зобов'язався повернути кредит, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 16% річних.

24.09.2007 року ВАТ "Державний Ощадний банк України" в особі Мелітопольського відділення № 8024 ВАТ "Ощадбанк" та гр. ОСОБА_6, на забезпечення виконання кредитних зобов'язань гр. ОСОБА_12 за вказаним кредитним договором, уклали Іпотечний договір № 179, за умов п.п.1.1, 1.2 якого гр. ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 в м. Мелітополі Запорізької області, а саме: комплекс, який складається з будівлі, яка має загальну площу 14,4 м2, нежитлову площу 10,3 м2 під літерою "Б-1", навісу під літерою "Г-1", навісу під літерою "Д-1", паливно-роздавальних колонок під літерою "1, 2", ємностей під літерою "5-12", очисного колодязю під літерою "13", огорожі під літерою "14-15", наземного нафтопроводу під літерою "16".

12.10.2007 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» (на цей час - ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі Мелітопольского відділення № 8024 ВАТ «Ощадбанк» (Банк) та гр. ОСОБА_6 (позичальник) було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 195, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_6 кредит в сумі 550 000 грн. 00 коп. на умовах, визначених Договором, а позичальник, в свою чергу, зообов'язався повернути кредит, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 16,5 % річних.

12.10.2007 року ВАТ "Державний Ощадний банк України" в особі Мелітопольського відділення № 8024 ВАТ "Ощадбанк" та гр. ОСОБА_6, на забезпечення виконання своїх кредитних зобов'язань за вказаним договором, уклали Іпотечний договір № 195, за умов п.п. 1.1, 1.2 якого гр. ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_2 в с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, а саме: автозаправочну станцію на 125 заправок на добу, яка складається з адмінбудівлі АЗС на 125 з/д операторської загальною площею 10,51 м2 під літерою "А-1", сховища ПММ АПБ-10 під літерою "І", трансформаторної підстанції під літерою "2", вигрібної ями під літерою "3", вбиральні під літерою "4", навісу металевого під літерою "5", навісу європласт під літерою "6", мощення є з/б, бетонування під літерою "7,8", каналізації під літерою "10".

В подальшому, Територіально відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії - Запорізького обласного управління ВАТ "Державний Ощадний банк України" створене як філія - Мелітопольське відділення № 8024 ВАТ "Ощадбанк", яке у зв'язку з реорганізацією, проведеною на підставі Постанови Правління ВАТ "Державний ощадний банк України" № 359 від 19.08.2010 року, було перетворене та приєднане до філії - Запорізького обласного управління ВАТ "Ощадбанк". Вказане підтверджується Положенням про ТВБВ № 10007/0292.

Згідно із змінами до Положення, затвердженими Постановою Правління ПАТ "Державний Ощадний банк України" № 610 від 19.12.2011 року, повне найменування "Відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" замінено на "Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", а скорочене найменування "ВАТ "Ощадбанк" замінено на "АТ "Ощадбанк".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.09.2009 року було порушено провадження у справі № 16/193/09 про банкрутство ФОП ОСОБА_6

Постановою Господарського суду Запорізької області від 14.09.2009 року у справі № 16/193/09 ФОП ОСОБА_6 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Добровольського Е.В., якого зобов'язано здійснити ліквідаційну процедуру у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Під час ліквідаційної процедури ліквідатором ФОП ОСОБА_6 арбітражним керуючим Добровольським Е.В. були здійснені заходи, передбачені ст. ст. 29, 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог кредиторів, у тому числі - майна, яке було передано в іпотеку за вказаними вище Іпотечними договорами.

Матеріали справи (а.с.140-141 т.2) містять звіт ліквідатора про здійснення ліквідаційної процедури № 835 від 11.12.2009р., в якому, зокрема, зазначається про наявність певних труднощів із визначенням ліквідаційної маси банкрута. Вказані труднощі стосувались частин нерухомого майна, яке входило до предмету договорів іпотеки № 179 від 24.09.2007р. та № 195 від 12.10.2007р.

13.09.2010 року відбулись публічні торги з продажу належного ФОП ОСОБА_6 майна, розташованого по АДРЕСА_1 в м. Мелітополі Запорізької області.

11.10.2010 року відбулись публічні торги з продажу майна ФОП ОСОБА_6, розташованого по АДРЕСА_2 в с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької олбасті.

Повідомлення про проведення вказаних публічних торгів Товарною біржею "Південноукраїнська торгова біржа" були опубліковані в газеті "Урядовий кур'єр".

Проведенню торгів передувала замовлена ліквідатором оцінка майна.

Зокрема, згідно з Висновком суб'єкта оціночної діяльності ПП "Олійник Віталій Вікторович" за № 231 від 09.03.2010 року, ринкова вартість майна банкрута, розташованого по АДРЕСА_1, а саме - будівлі, "Б-1" загальною площею 14,4 м2, навісу "Г-1", навісу "Д-1", очисного колодязя "13", огорожі "14-15" склала 51 920 грн. 00 коп. (без урахування ПДВ).

Згідно з Висновком цього ж суб'єкта оціночної діяльності № 253 від 06.08.2010 року, ринкова вартість майна банкрута, розташованого по АДРЕСА_2 в с. Степанівка Перша Приазовського району Запорізької області, а саме - адміністративної будівлі АЗС на 125 з/д операторської "А-1" площею 10,51 м2, вигрібної ями № 3, вбиральні № 4, навісу № 5,6, замощення № 7,8, каналізації № 10 склала 36 514 грн. 00 коп. (без ПДВ).

За результатами публічних торгів, що відбулись 13.09.2010 року (Протокол № 1 проведення публічних торгів (аукціону)) між арбітражним керуючим Добровольським Е.В. - ліквідатором ФОП ОСОБА_6 та переможцем аукціону - ТОВ "Азовінвест" було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010 року (реєстр. № 4644), згідно з п. 1 якого, ліквідатор ФОП ОСОБА_6 - арбітражний керуючий Добровольський Е.В., що діє від її імені, передав у власність, а ТОВ "Азовінвест" прийняло нерухоме майно - комплекс, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь Запорізької області, АДРЕСА_1 та складається з: будівлі, цегляної, позначеної в плані літерою "Б-1", загальною площею 14,4 м2, нежитловою площею 10,3 м2, навісу "Г-1", навісу "Д-1", очисного колодязя "13", огорожі "14-15". Продаж вчинено за 52 020 грн. 00 коп.

До предмету продажу за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010 року (реєстр. № 4644) не увійшли паливно-роздавальні колонки, ємності, та наземний нафтопровід.

За результатами торгів, що відбулися 11.10.2010 року (Протокол № 2 проведення публічних торгів (аукціону)) між арбітражним керуючим Добровольським Е.В. - ліквідатором ФОП ОСОБА_6 та переможцем аукціону ТОВ "Азовінвест" було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010 року (реєстр. № 5446), за умов п. 1 якого, ліквідатор ФОП ОСОБА_6- арбітражний керуючий Добровольський Е.В., що діє від її імені, передав у власність, а ТОВ "Азовінвест" прийняло, нерухоме майно - автозаправну станцію на 125 заправок на добу, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Приазовський район, с. Степанівка Перша, АДРЕСА_2 та складається з: адміністративної будівлі, черепашникової, обкладеної цеглою, загальною площею 10,51 м2, позначеної в плані літерою "А-1", вигрібної ями № 3, вбиральні № 4, навісу металевого № 5, навісу європласт № 6, замощення з/б, бетонування № 7,8, каналізації № 10. Продаж вчинено за 36 614 грн. 00 коп.

До предмету продажу за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010 року (реєстр. № 5446) не увійшли сховища ПММ АПБ-10 та трансформаторна підстанція.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.12.2013 року у справі № 16/193/09, залишено без задоволення заяву ПАТ "Державний Ощадний банк України" про визнання недійсними зазначених вище договорів купівлі-продажу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.03.2014 року у справі № 16/193/09 апеляційну скаргу ПАТ "Державний Ощадний банк України" залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.12.2013 року у справі № 16/193/09 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2014 року скасовані вище зазначені постанова та ухвала, справа № 16/193/09 передана на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

При цьому, Вищий господарський суд України вказав на те, що під час вирішення спору, місцевим та апеляційним господарським судом не було встановлено, які фактичні обставини, що стосуються предмету спору у цій справі, були встановлені судовими рішеннями, зокрема, у справах № 13/5009/3591/11 та № 24/5009/3976/11 та яким чином ці обставини впливають на вирішення спору у цій справі (враховуючи, що предметом спору у цих справах є визнання недійсними Договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010 року та від 01.11.2010 року, укладені між арбітражним керуючим Добровольським Е.В. - ліквідатором ФОП ОСОБА_6 та переможцем аукціону - ТОВ "Азовінвест"); не досліджено підстави, за яких заявлено позовні вимоги у названих справах та у справі, що розглядається; не перевірено відповідність суб'єктного складу сторін цього спору вимогам чинного процесуального законодавства. Водночас, суд вказав, що, після набрання (в порядку ст. 85 ГПК України) законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 24/5009/3976/11, Договір купівлі-продажу від 01.11.2010 року, у будь-якому разі, є таким, що визнаний господарським судом недійсним.

Під час нового розгляду даної справи, суд першої інстанції встановив, що на момент укладення Договору купівлі-продажу від 20.09.2010 року, право власності на частину об'єктів: паливно-роздавальні колонки та ємності для зберігання, що входили до об'єкту іпотеки за іпотечним договором від 24.09.2007 року № 179, та не увійшли до предмету зазначеного договору купівлі-продажу, було визнано за іншою особою - гр. ОСОБА_10 рішенням колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 15.07.2010 року у справі № 22-4774 за позовом гр. ОСОБА_10 до ПАТ "Державний Ощадний банк України" та гр. ОСОБА_6 (щодо наземного нафтопроводу, на який гр. ОСОБА_10 також просив визнати його право власності, апеляційним судом в позові в цій частині відмовлено).

Стосовно сховища (ємності) АПБ-10 та трансформаторної підстанції, які входили до предмету Іпотечного договору № 195 від 12.10.2007 року та не увійшли до предмету Договору купівлі-продажу від 01.11.2010р., суд першої інстації вказав, що на момент укладення останнього тривав судовий спір за позовом гр. ОСОБА_10, який, виходячи зі змісту рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2012 року у справі № 22ц-2758/12, звернувся до суду в березні 2010 року. Вказаним рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2012 року у справі № 22ц-2758/12 за позовом гр. ОСОБА_10 до ПАТ "Державний Ощадний банк України" та гр. ОСОБА_6, за зустрічним позовом ПАТ "Державний Ощадний банк України" до гр. ОСОБА_10 та ТОВ " Торгівельний будинок «Азовресурс", скасовано рішення суду першої інстанції від 27.12.2011 року, відмовлено в задоволеннні позову гр. ОСОБА_13 про визнання договору іпотеки № 195 від 12.10.2007р. недійсним, а також, відмовлено в задоволенні зустрічного позову ПАТ "Державний Ощадний банк України" про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу обладнання № 08/05 від 02.07.2009р., за яким гр. ОСОБА_10 придбав у власність зазначене майно.

Також, господарським судом першої інстанції, в межах справи, що розглядається, встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 24/5009/3976/11 від 30.08.2011 року Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010 року визнано недійсним, рішення не оскаржено, набуло законної сили. Господарський суд у справі № 24/5009/3976/11 дійшов висновку, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010 року, укладений між арбітражним керуючим Добровольським Е.В. (ліквідатором ФОП ОСОБА_6П.) та ТОВ "Азовінвест" є таким, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 187, 203 ЦК України.

Також, встановлено, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.07.2011 року у справі № 13/5009/3591/11 позов ПАТ "Державний Ощадний банк України" задоволено: визнано недійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2011 року, укладений між арбітражним керуючим Добровольським Е.В. (ліквідатором ФОП ОСОБА_6П.) та ТОВ "Азовінвест". Під час розгляду справи в апеляційному порядку, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.10.2011 року, ФОП ОСОБА_6 було залучено до участі у справі як третього відповідача, оскільки господарським судом першої інстанції останню було визначено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2011 року, у вказаній справі, апеляційну скаргу ТОВ "Азовінвест" задоволено; рішення Господарського суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2012 року у справі № 13/5009/3591/11 касаційну скаргу ПАТ "Державний Ощадний банк України" залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.11.2011 року у справі №13/5009/3591/11 - без змін.

Приймаючи оскаржуване рішення по справі, що розглядається, господарський суд Запорізької області виходив з того, що доводи ПАТ "Державний Ощадний банк України" про продаж спірного майна за заниженою ціною не знайшли свого підтвердження, матеріалами справи не доведено завдання збитків з укладенням оспорюваних Договорів купівлі-продажу кредиторам, у тому числі й ПАТ "Державний Ощадний банк України". Також суд вказав, що, оскільки на час укладення вказаного Договору право власності на частину об'єктів (паливно-роздавальні колонки та ємності для зберігання), що входили до об'єкту іпотеки за Іпотечним договором № 179 від 24.09.2007року, було визнано за іншою особою - гр. ОСОБА_10, у ліквідатора були відсутні підстави для продажу майна як цілісного комплексу (стосовно наземного нафтопроводу, апеляційний суд відмовив в позові в цій частині).

Задовольняючи вимоги ПАТ "Державний Ощадний банк України" в частині визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 11.10.2010 року, господарський суд попередньої інстанції виходив з того, що згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.10.2007 року, автозаправна станція зареєстрована як об'єкт нерухомості КП "Нерухомість-П" Приазовської районної ради Запорізької області за реєстраційним номером 3757761 та складовими частинами комплексу є: адмінбудівля АЗС на 125 з/д (А-1) загальною площею 10,51 кв. м., сховище ПММ АПБ-10 (№ 1), трансформаторна підстанція (№ 2), вигрібна яма (№ 3), вбиральня (№ 4), навіс металевий (№ 5), навіс європласт (№ 6), мощеніє з/б, бетонірування (№ 7,8), каналізація (№ 10). Проте, не увійшли до предмету вказаного договору купівлі-продажу: сховище ПММ АПБ-10 (літ. № 1), трансформаторна підстанція (літ. № 2), що на думку суду є порушенням ст. 187 ЦК України.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначених вище апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Підставами визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010р. апелянт (позивач) вважає порушення при укладенні останнього положень ст. 187 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими способами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство), норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі Банк висловлює свою незгоду з ціною продажу нерухомості за спірною угодою, а також вказує про те, що продаж майна банкрута в спосіб, визначений ліквідатором Добровольським Е.В., завдав значних збитків банку як кредитору у справі.

Господарський суд першої інстанції стосовно заявленого зазначив, що у ліквідаційній процедурі оцінювалися лише окремі об'єкти, що були реалізовані за спірним договором купівлі-продажу, а не повністю комплекс, який був предметом іпотечного договору № 179, що підтверджується висновком незалежного експерта ОСОБА_14 № 231 від 09.03.2010р. Вказані результати не оспорювались, відсутні докази визнання у встановленому порядку такої оцінки недійсною чи заниженою, а також відсутні докази визнання недійсними результатів аукціонів, що стали підставою укладення спірного договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (в редакції, яка діяла на момент проведення оцінювання) оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами.

Оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти

господарювання несуть відповідальність за невиконання або

неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та

закону.

Згідно ст. 33 цього Закону спори, пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Як вбачається зі змісту ухвали господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. у справі № 16/193/09 ліквідатором був представлений звіт, документи, підтверджуючі здійснення ліквідаційної процедури, формування ліквідаційної маси та реалізації майна.

Також, в цій ухвалі зазначено, що відділом з питань банкрутства у Запорізькій області на виконання вимог ухвали суду від 11.05.2010 було проведено перевірку щодо дотримання ліквідатором боржника арбітражним керуючим Добровольським Е.А. вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час здійснення ліквідаційної процедури по даній справі, про результати перевірки повідомлено суд, порушень вимог чинного законодавства з боку арбітражного керуючого Добровольського Е.В. не виявлено.

В судових засіданнях 22-24 лютого 2011р. судом спільно з представниками кредиторів - МВ ЗОУ ВАТ «Держощадбанк» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ретельно вивчені надані ліквідатором розрахунки про оплату послуг та витрати арбітражного керуючого, за підсумками чого розрахунки визнано обгрунтованими та підтвердженими представленими матеріалами щодо продажу майна банкрута.

Також в даній ухвалі вказано про заперечення ВАТ «Державний ощадний банку України» в особі Мелітопольської філії № 8024 проти проведеної оцінки майна банкрута, виконаної оцінником ПП ОСОБА_14, у зв'язку з відсутністю у вказаного суб'єкта оціночної діяльності повноважень на проведення оцінки цілисних майнових комплексів. Такі доводи Банку суд визнав безпідставними, оскільки майно банкрута оцінювалося та реалізовувалося не як цілисний майновий комплекс, а як окремі об'єкти.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.05.2011р. вказана ухвала залишена без змін, суд апеляційної інстанції зазначив, що Банк не навів конкретних порушень вимог чинного законодавства, не вказав які конкретно норми порушені судом при затверджені звіту про оплату послуг арбітражного керуючого та при розподілі коштів і в чому саме полягає порушення, не надав жодних доказів продажу предмету іпотеки за заниженою ціною.

Постановою Вищого господарського суду від 25.08.2011р. постанова ДАГС залишена без змін.

Крім того, у справі № 13/5009/3591/11, предметом якої також було визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2010р., питання щодо порушення порядку продажу майна боржника також розглядалось, та, за результатами перегляду рішення по цій справі в апеляційній та касаційній інстанціях, визначено, що Банком не вказано, яка саме умова продажу майна боржника була порушена, оскільки, порядок продажу майна погоджується з комітетом кредиторів, боржником надавались докази публікації оголошення про продаж майна в газеті «Урядовий кур'єр», та Банком доказів відсутності згоди комітету кредиторів на реалізацію майна не надано, посилання на його непогодження з порядком реалізації нерухомого майна банкрута, що був запропонований ліквідатором, не є підставою для визнання договору купівлі-продажу майна недійсним, окільки ч. 2 ст. 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» такого узгодження з одним із кредиторів не передбачає, отже й не було встановлено порушень процедури продажу нерухомого майна (комплексу) відповідно до ч. 2 ст. 30 вказаного Закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача стосовно продажу майна боржника за ціною, що є значно нижчою за дійсну, не підтверджуються матеріалами справи, та судом до уваги не приймаються, оскільки таке питання вже розглядалось у цій справі судом раніше, було предметом розгляду також і в іншій, пов'язаній справі, висновки незалежного експерта ОСОБА_14 з оцінки майна, яке входить до предмету спірного договору, не визнані недійсними, результати проведення аукціону з продажу майна також не визнані недійсними та не оскаржувались будь-якою особою.

Також, позивач зазначає, що спірний договір укладений за участю заінтересованої особи стосовно боржника, а саме - ТОВ «Азовінвест», що є підставою для визнання недійсним даного договору, оскільки це порушує вимоги ч.1 ст. 203 Цивільного Кодексу України, ч.11 ст. 17 Закону про банкрутство.

Згідно із ст.1 Закону про банкрутство (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору), заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, керівник боржника, особи, що входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі і звільнені з роботи за рік до порушення провадження у справі про банкрутство, а також особи, які знаходяться у родинних стосунках із зазначеними особами та підприємцем (фізичною особою) - боржником, а саме: подружжя та їх діти, батьки, брати, сестри, онуки.

З матеріалів справи слідує, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу засновником ТОВ "Азовінвест" був ОСОБА_16, керівником (директором) товариства - ОСОБА_17, якою і була підписана угода від імені покупця.

Також, відповідно до матеріалів справи (дані паспорту ОСОБА_6 та інш.) вбачається, що ОСОБА_16 та ОСОБА_6 на час укладення договору купівлі-продажу від 20.09.2010р. були подружжям.

Згідно з абз. 27 ст.1 Закону про банкрутство угоди, щодо яких є заінтересованість, - це угоди, сторонами яких є заінтересовані особи зі сторони боржника, керуючого санацією чи кредиторів.

Ч. 11 ст. 17 зазначеного Закону (в редакції, яка діяла на момент укладання спірного договору) передбачено, що угода боржника, у тому числі і та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, право на звернення до господарського суду із заявою про визнання договору недійсним з підстав, якщо угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки, надано керуючому санацією, але не іншим учасникам провадження. До того ж, стороною такої угоди має бути боржник, щодо якого застосовано процедуру санації, але не боржник, визнаний господарським судом банкрутом та щодо якого застосовано ліквідаційну процедуру, продаж майна якого здійснює ліквідатор.

У відповідності до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений законом або договором.

Зі змісту абз. 2 ч.11 ст. 17 Закону про банкрутство випливає, що у такому разі підставою для визнання угоди недійсною є наявність заінтересованості та одночасно поряд з нею, як її наслідок, завдання чи можливість завдання збитків кредиторам.

Докази завдання збитків кредиторам, у тому числі і Банку, з укладенням оспорюваних договорів купівлі-продажу відсутні, що слідує з мотивувань, наведених вище, не доведена наявність порушень законодавства про банкрутство в процесі продажу майна, Банк отримав від продажу часткове задоволення своїх вимог до банкрута.

Тому, наведені апелянтом твердження також не підтверджуються судом.

Що стосується посилань Банку на те, що, до договору купівлі-продажу від 20.09.2010р. не увійшли паливно-роздавальні колонки, ємності, та наземний нафтопровід, в порушення норм ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та ст. ст. 181, 187 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 26 Закону про банкрутство усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного

господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури

та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Виходячи з матеріалів справи, на час укладення Договору купівлі-продажу від 20.09.2010 року, право власності на частину об'єктів - паливно-роздавальні колонки та ємності для зберігання, що входили до об'єкту іпотеки за Іпотечним договором № 179 24.09.2007 року, та не увійшли до спірного договору купівлі-продажу, було визнано за іншою особою - гр. ОСОБА_10 рішенням колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області від 15.07.2010 у справі № 22-4774 за позовом гр. ОСОБА_10 до Банку та гр. ОСОБА_6 Щодо наземного нафтопроводу, на який гр. ОСОБА_10 також просив визнати його право власності, апеляційний суд, відмовляючи в позові в цій частині, зазначив, що договір, на який посилається позивач, якщо і було укладено, то з порушенням норм чинного законодавства. Саме ці об'єкти не увійшли до предмету Договору купівлі-продажу від 20.09.2010 року.

Майно, продане за договором купівлі-продажу від 20.09.2010 року арбітражним керуючим Добровольським Е.В. (як ліквідатором фізичної особи-підприємця ОСОБА_6П.) Товариству з обмеженою відповідальністю "Азовінвест", було придбане ОСОБА_6 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфарма" на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2006 року (дублікат цього договору виданий 07.06.2007 року та зареєстрований у Комунальному підприємстві "Мелітопольське міжміське бюро інвентаризації" 16.06.2007 року, реєстраційний номер 1609370).

З наявної у матеріалах справи копії "дублікату, що має силу оригіналу" договору купівлі-продажу комплексу від 02.02.2006 року (а.с. 225 т.1) та акту прийому-передачі від 02.02.2006р. вбачається, що ОСОБА_6 набула у власність комплекс, що знаходиться у місті Мелітополі на вул. Чкалова, буд.31, який складається з будівлі цегляної, зазначеної на плані літерою "Б-1", загальною площею 14,4 кв.м, нежитловою площею 10,3 кв.м, навісу металевого Г-1, навісу пластикового Д-1, паливно-роздавальних колонок Нара № 1-4, ємностей № 5-12, очисного колодязю № 13, огорожі № 14-15 та наземного нафтопроводу № 16.

16.02.2006р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_18 було укладено договір підряду, за яким були проведені будівельні роботи, щодо демонтажу відпрацьованого обладнання (колонка паливнороздавальна «Нара» 4 шт., ємності для зберігання палива 8 шт., наземний нафтопровід) на вказаній вище автозаправній станції.

02.03.2006р. між ОСОБА_6 та ТОВ «Торговий будинок «Азовресурс» було укладено договір оренди обладнання № 15/03 для автозаправної станції, яке було встановлено замість демонтованого, на підставі договору підряду від 02.03.2006р.

Відповідно до зазначеного договору оренди та акту приймання-передачі від 02.03.2006р., ФОП ОСОБА_6 прийняла в тимчасове користування наступне обладнання: колонка паливнороздавна Shedit&Bachmann 2 шт., ємності для зберігання палива 6 шт., наземний нафтопровід, електродвигун, насос для перекачки топлива.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.07.2010р. по справі № 22-4774, у подальшому, 02.07.2009р. на частину вказаного обладнання (колонки та ємності для зберігання палива) між ОСОБА_19 та ТОВ «Торговий дім «Азовресурс» був укладений договір купівлі-продажу. Також 02.07.2009р. між ними у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу наземного нафтопроводу.

Таким чином, на момент проведення аукціону з продажу майна ФОП ОСОБА_6 13.09.2010р., та на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 20.09.2010р., ФОП ОСОБА_6 не була власником обладнання (колонок та ємностей для зберігання палива), оскільки право власності на це майно належало ОСОБА_20, що також було визнано рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.07.2010р. у справі № 22-4774. Тому, вказані об'єкти не могли бути включені до спірного договору та до ліквідаційної маси відповідно до ст. 26 Закону про банкрутство, оскільки вони на цей час ОСОБА_6 на праві власності не належали. Такі твердження також зазначались й ліквідатором у ліквідаційному звіті від 11.12.2009р. № 835 (а.с.140 т. 2).

Стосовно нафтопроводу, щодо якого між ТОВ «Торговий будинок «Азовресурс» та ОСОБА_19 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу від 02.07.2009р., Апеляційний суд Запорізької області відмовив ОСОБА_19 у визнанні за ним права власності на цей об'єкт, визнавши зазначений договір купівлі-продажу таким, що укладений з порушенням норм чинного законодавства. Отже, з наведеного слідує, що на момент проведення аукціону 13.09.2010р. з продажу майна ФОП ОСОБА_6 та на момент укладення спірного по справі договору купівлі-продажу від 20.09.2010р., вказаний нафтопровід не знаходився у власності, а лише орендувався ОСОБА_6 у власника - ТОВ «Торговий дім «Азовресурс», на підставі договору оренди від 02.03.2006р. За ОСОБА_19 право власності на цей об'єкт судом не було визнано. За вказаних обставин, цей об'єкт також не міг бути включений до ліквідаційної маси та до спірного договору купівлі-продажу.

Щодо тверджень апелянта (позивача) про те, що ОСОБА_6 придбала у власність АЗС (автозаправочну станцію), про таке в договорі купівлі-продажу комплексу нерухомого майна від 02.02.2006 року та інших документах не вказано.

Згідно зі ст.ст. 186, 187 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

З огляду на вище викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що при відсутності доказів, які б підтверджували, що за спірним договором купівлі-продажу від 20.09.2010 року, укладеним між ліквідатором банкрута ФОП ОСОБА_6-арбітражним керуючим Добровольським Е.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азовінвест", було продано частину об'єктів нерухомого майна, що входили до складу комплексу, визначеного саме як комплекс - "Автозаправна станція", апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання на підставі ст.187 Цивільного кодексу України спірного договору недійсним. Такий висновок вже був наданий Вищим господарським судом України у постанові від 24.01.2012р. по справі № 13/5009/3591/11.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.11.2010р., та оскарження рішення в цій частині другим апелянтом (відповідач-2) ТОВ «Азовінвест», колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі апелянт - 2 вказує, що судом першої інстанції при частковому задоволенні вимог позивача покладено в основу рішення, яке не має юридичної сили і не створює юридичних наслідків, воно прийнято з порушенням підсудності, посилання судді на рішення у справі № 24/5009/3976/11 (яким цей договір вже визнано недійсним) є неправомірним та порушує законодавство. Апелянт в апеляційній скарзі посилається на висновки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 04.09.2013р. по справі № 908/648/13-г, в якій зазначено наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» Закон про банкрутство містить спеціальні норми, які мають приорітет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані із здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про визнання недійсними правочинів; визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

Даною постановою колегія суддів ВГСУ звернула увагу на те, що передумовою для заявлення позовних вимог у справі № 908/648/13-г був факт визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу від 01.11.2010р. на підставі прийнятого в окремому позовному провадженні рішення господарського суду Запорізької області від 30.08.2011р. у справі № 24/5009/3976/11. У той же час, як вже було зазначено вище, питання визнання недійсними угод, укладених у межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, наслідком яких є вибуття майна боржника з ліквідаційної маси, тобто таких угод, які безпосередньо пов'язані з процедурою банкрутства, є виключною компетенцією господарського суду, який розглядає справу про банкрутство. У зв'язку з чим вказане судове рішення про визнання недійсним договору є таким, що прийнято з порушенням підсудності, тому не може мати юридичних наслідків для справи про банкрутство, оскільки порядок розгляду таких спорів регулюється у тому числі і спеціальними нормами Закону про банкрутство. Відповідна правова позиція щодо порядку розгляду спорів про визнання недійсними угод, безпосередньо пов'язаних зі справою про банкрутство, була викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.11.2011р. у справі № 5020-870/2011.

Таким чином, не залежно від наявності рішення господарського суду Запорізької області від 30.08.2011р. у справі № 24/5009/3976/11, питання щодо правомірності укладеного між сторонами договору від 01.11.2010р. повинно бути вирішено тільки у межах справи про банкрутство ФОП ОСОБА_6

У той же час, постановою ВГСУ від 25.02.2016р. у справі № 16/193/09 зазначено, що твердження, висловлені у постанові Вищого господарського суду України від 04.09.2013 року у справі № 908/648/13-г не скасовують рішень судів, що набрали законної сили та, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, є обов'язковими на всій території України.

Вищий господарський суд України в постанові від 25.02.2016р. зазначив, що при новому розгляді справи апеляційному суду належить встановити, чи перейшло право власності на сховища ПММ АПБ-10 та трансформаторну підстанцію на момент укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010р. (реєстр. № 5446) до ОСОБА_10

Як вбачається із вказаного договору, його предметом є адмінбудівлі АЗС на 125 з/д, черепашникової, обкладеної цеглою, загальною площею 10,51 кв.м., позначеної в плані літерою А-1; вигрібної ями № 3; вбиральні № 4; навісу металевого № 5; навісу європласт № 6; мощіння з/б, бетонування № 7,8; каналізації № 10 (т. 2, а.с. 34).

Згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.10.2007р., автозаправна станція зареєстрована як об'єкт нерухомості КП "Нерухомість-П" Приазовської районної ради Запорізької області за реєстраційним номером 3757761 (т. 1 а.с. 227).

Відповідно до цього Витягу, складовими частинами комплексу є: адмінбудівля АЗС на 125 з/д (А-1) загальною площею 10,51 кв. м., сховище ПММ АПБ-10 (№ 1), трансформаторна підстанція (№ 2), вигрібна яма (№ 3), вбиральня (№ 4), навіс металевий (№ 5), навіс європласт (№ 6), мощеніє з/б, бетонірування (№ 7,8), каналізація (№ 10).

Таким чином, не увійшли до предмету спірного договору купівлі-продажу: сховище ПММ АПБ-10 (літ. № 1), трансформаторна підстанція (літ. М 2).

Також, зі змісту вказаного Витягу слідує, що зазначений комплекс майна: адмінбудівля АЗС на 125 з/д (А-1) загальною площею 10,51 кв. м., сховище ПММ АПБ-10 (№ 1), трансформаторна підстанція (№ 2), вигрібна яма (№ 3), вбиральня (№ 4), навіс металевий (№ 5), навіс європласт (№ 6), мощеніє з/б, бетонірування (№ 7,8), каналізація (№ 10) належить на праві власності ОСОБА_6, що підтверджується договором дарування від 28.09.2004р., посвідченим приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_21, зареєстрованим в реєстрі за № 1531 (а.с. 224 т. 1). Зазначений договір дарування не визнаний недійсним та не скасований.

В той же час, виходячи зі змісту рішення Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2012р. по справі № 22ц-2758/12, 02.07.2009р. між ОСОБА_10 та ТОВ «Азовресурс» був укладений договір купівлі-продажу обладнання № 08/05, предметом якого були: силовий трансформатор типу ТМ-40/10-65Y1, ємкість для зберігання палива АПБ-8 - 1штука, ємкості для зберігання палива АПБ-10 - 3 штуки, які зберігались на автозаправочній станції по АДРЕСА_2 с. Степанівка - 1 Приазовського району Запорізької області. Цей договір оскаржувався по даній справі за зустрічним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_19, ТОВ «Торгівельний будинок «Азовресурс», з яким Банк звернувся до суду у травні 2011 року. В задоволенні таких вимог зустрічної позовної заяви рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.12.2011р., залишеним в силі рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 03.07.2012р., було відмовлено, вказаний договір не визнаний судом недійсним, а отже право власності на обладнання (силовий трансформатор типу ТМ-40/10-65Y1, ємкість для зберігання палива АПБ-8 - 1штука, ємкості для зберігання палива АПБ-10 - 3 штуки) відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2009р. належало ОСОБА_10

Тобто, вказаним рішенням залишений дійсним договір купівлі-продажу № 08/05 від 02.07.2009р., за яким Торгівельний будинок «Азовресурс» продав ОСОБА_10 силовий трансформатор типу ТМ-40/10-65Y1, ємкість для зберігання палива АПБ-8 - 1 штука та ємкості для зберігання палива АПБ-10 - 3 штуки.

Проте, майно яке не увійшло до спірного договору купівлі-продажу від 01.11.2010р., було предметом іпотечного договору від 20.10.2007р. та стосовно якого Вищий господарський суд України просив встановити наявність права власності на нього ОСОБА_19 - сховище ПММ АПБ-10 та трансформаторна підстанція.

Виходячи з матеріалів справи, право власності на це майно належить ОСОБА_6 за договором дарування від 28.09.2004р., що також підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.10.2007р. Будь-які докази стосовно того, що ОСОБА_6 на час укладання спірного договору купівлі-продажу не була власником зазначеного майна - відсутні.

Майно, яке було продане ОСОБА_19 за договором купівлі-продажу від 02.07.2009р. має інші ознаки та найменування, з яких не вбачається, що це те саме майно, що було предметом іпотечного договору від 20.10.2007р., та яке не увійшло до спірного договору купівлі-продажу від 01.11.2010р.

Отже, в момент укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.11.2010р. окремі об'єкти нерухомого майна, яке знаходяться по АДРЕСА_2 с. Степанівка - 1 Приазовського району Запорізької області, а саме: сховище ПММ АПБ-10 та трансформаторна підстанція, врахувуючи обставини, які викладені вище, знаходились у власності саме ОСОБА_6, та право власності на вказані об'єкти до ОСОБА_19 не переходило.

Тобто, з вищенаведеного слідує, що в момент укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна до предмету продажу не увійшла частина об'єктів, що входять до складу комплексу, що свідчить про порушення норм чинного законодавства, а саме ст. ст. 186, 187 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В той же час, слід враховувати, що рішенням господарського суду Запорізької області від 30.08.2011р. у справі № 24/5009/3976/11 вказаний договір визнаний недійсним, як такий, що укладений з порушенням вимог ст. 187, 203 ЦК України, рішення набрало законної сили, оскаржено не було і обов'язкове до виконання.

Враховуючи викладене, Донецький апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015 р. по справі № 19/163/09.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Територіальне відокремлене безбалансове відділення № 10007/0292 філії «Запорізьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», м. Мелітополь Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р. по справі № 16/193/09 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовінвест», м. Мелітополь Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2015р. по справі № 16/193/09 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2016р. по справі № 16/193/09 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: Е.В. Сгара

О.І. Склярук