донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.06.2016 справа №3/5014/866/2012(9/11/2011)

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
Секретар судового засідання: За участю представників сторін: від позивача від відповідача розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5, за довіреністю ОСОБА_6, за довіреністю Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот, м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від24.03.2016 р. (підписане 29.03.2016 р.)
у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) (суддя Косенко Т.В.)
за позовомДочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ
до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот, м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 509 934 398,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот основний борг у розмірі 503 912 285,25 грн., пеню у розмірі 2 054 254,07 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 813 306,15 грн., 3% річних у розмірі 1 154 553,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 р., внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 503 912 285,25 грн., що стало підставою для нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних.

Відповідачем у відзиві № 23-2/д від 18.02.2011р. на позовну заяву, на підставі ст.233 Господарського кодексу України заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 80%, на підставі п.6 ст.83 ГПК України клопотання про надання розстрочення боргу на три роки рівномірно по кварталах.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.03.2011 р. у справі № 9/11/2011, що залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2011р., позов задоволено частково.

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України основний борг у сумі 503 912 285,25 грн., пеню у сумі 1 027 000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 2 813 306,15 грн., 3% річних у сумі 1 154 553,27 грн., крім того, витрати зі сплати держмита 25 500,00 грн. та інформаційно-технічні витрати 236,00 грн. У решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2012 р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.12.2011 р. та рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2011 р. у справі № 9/11/2011 скасовано; справу № 9/11/2011 передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

За результатами нового розгляду господарським судом Луганської області прийнято рішення від 17.06.2014 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011), яким позов ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" заборгованість за договором № 06/09-1984 від 22.12.2009 р. поставки природного газу за період з січня по грудень 2010 року в розмірі 503 912 285,25 грн., пеню в розмірі 1 027 127,04 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 813 306,15 грн., 3% річних у розмірі 1 154 553,27 грн.; у решті позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" задоволено частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) у частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних скасовано.

Справу № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) у цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

В іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. та рішення господарського суду Луганської області від 17.06.2014 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) залишено без змін.

Скасовуючи частково рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції касаційний суд вказав, що судами попередніх інстанцій не досліджено належним чином питання щодо здійснення Покупцем відповідних проплат, а саме: не з'ясовано, коли саме відповідачем сплачувались кошти за поставлений йому у січні-грудні 2010 року природний газ та не встановлено сум і дат, у які здійснювались такі проплати, тоді як з'ясування вказаних обставин має істотне значення при перевірці правильності нарахування пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 р. затверджено мирову угоду у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) від 16.09.2015 р., укладену між Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та Приватним акціонерним товариством Сєвєродонецьке обєднання Азот в частині суми основного боргу та судових витрат.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.03.2016 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011), з урахуванням ухвали від 06.04.2016 р., позов Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України пеню у сумі 2 054 254,07 грн., 3% річних у сумі 1 154 553,27 грн., інфляційні втрати у сумі 2 573 306,15 грн. В решті позову відмовлено.

В підставу відмови у задоволенні частини позовних вимог судом покладено неточність здійснених розрахунків заявленої суми інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство Сєвєродонецьке обєднання Азот звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. по справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011); прийняти нове рішення по справі, яким повністю відмовити у позові Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 р.

Вважає, що рішення прийнято з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає, що відповідно до вимог ст. 617 Цивільного кодексу України та ст. 218 Господарського кодексу України, ПрАТ Сєвєродонецьке обєднання Азот через обставини непереборної сили не має нести відповідальність за неналежне виконання зобовязань у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат. Сертифікатом № 4978 про форс мажорні обставини, що виданий ТПП України 02.09.2015 р. підтверджено, що дія форс мажорних обставин (обставин непереборної сили) почалася 16.04.2014 р. та триває, у звязку з чим виконання зобовязань відповідачем перед позивачем за договором стало неможливим.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.04.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.05.2016 р.

У звязку з перебуванням у відпустці суддів Склярук О.І. та Ушенко Л.В., протоколом автоматичної зміни складу колегії від 11.05.2016 р. змінено судову колегію, визначивши її у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Агапов О.Л., Мартюхіна Н.О.

Позивач проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві № 31/13-1662 від 28.04.2016 р. на апеляційну скаргу.

Вважає рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. у цій справі таким, що ухвалено у повній відповідності із нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у даній справі. Наполягає на безпідставності тверджень заявника апеляційної скарги про необхідність застосування ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України. Зазначає, що згідно з Сертифікатом № 4978 від 02.09.2015 р., обставини непереборної сили, на які посилається відповідач, виникли з 16.04.2015 р., в той час як нарахування інфляційних, 3% річних та пені здійснено позивачем за період, коли відповідні обставини не існували ( грудень 2010 р.-січень 2011 р.).

Просить залишити апеляційну скаргу ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. у справі № 3/5014/866/2012(9/11/2011) без змін.

В судовому засіданні 15.05.2016 р. представник відповідача підтримав наявні у справі клопотання про зменшення розміру нарахованої пені на 80% та про надання розстрочення боргу на три роки рівномірно по кварталах.

Розгляд апеляційної скарги відкладався.

16.05.2016 р. позивачем подані заперечення № 31/13-1814 від 13.05.2016 р. на клопотання про зменшення пені. Наполягав, що порушення відповідачем грошового зобовязання із своєчасної сплати основного боргу, на прострочену суму якого нараховано пеню, почалося у 2010 році та триває до цього часу. Отже, поведінка відповідача щодо вжиття заходів з виконання зобовязань вказує на ухилення від виконання такого грошового зобовязання. Наслідки порушення зобовязання наявні, оскільки компенсація від знецінення коштів у звязку з інфляційними процесами у державі та через користування відповідачем грошовими коштами позивача, як кредитора, не відбулася. Важкий фінансовий стан не може бути підставою для зменшення розміру неустойки, оскільки з урахуванням положень ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не звільняє його від відповідальності у звязку з порушенням зобовязань.

У звязку з перебуванням у відпустці судді Мартюхіної Н.О., протоколом автоматичної зміни складу колегії від 23.05.2016 р. змінено судову колегію, визначивши її у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Агапов О.Л., Ушенко Л.В.

В судовому засіданні 24.05.2016 р. оголошувалася перерва до 16.06.2016 р.

Запереченнями № 31/13-2183 щодо розстрочення виконання рішення суду позивач наполягав на безпідставності клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення.

У звязку з перебуванням у відпустці судді Ушенко Л.В., протоколом автоматичної зміни складу колегії від 15.06.2016 р. змінено судову колегію, визначивши її у складі: ОСОБА_1 головуючий, судді Агапов О.Л., Склярук О.І.

Представник ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» в судових засіданнях наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги. Просив скасувати рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. по справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011), прийняти нове рішення по справі, яким повністю відмовити у позові Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 р.

Представник позивача протягом розгляду апеляційної скарги просив ухвалити законну та обґрунтовану постанову, якою залишити апеляційну скаргу ПрАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот» без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. у справі № 3/5014/866/2012(9/11/2011) без змін.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42,, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

22.12.2009 р. між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ЗАТ "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (в подальшому змінено найменування на Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об'єднання Азот") (покупець) укладено договір поставки природного газу № 06/09-1984, згідно з п. 1.1. якого (у редакції додаткової угоди №5 від 06.07.2010 р.) постачальник зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у ст. 2 цього договору.

У подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до договору, а саме: № 1 від 10.03.2010 р., № 3 від 31.05.2010 р., № 4 від 01.06.2010 р., № 5 від 06.07.2010 р., № 5/1 від 29.07.2010 р. та № 6 від 06.08.2010 р.

Покупець приймає за цим договором газ виключно для своїх власних потреб (п. 1.3. договору, у редакції додаткової угоди № 5 від 06.07.2010 р.).

Згідно з п. 2.1 договору, постачальник передає покупцю протягом періоду з 01.01.2010 р. по 31.03.2010 р. включно, газ в обсязі до 250 000 тис. м куб.

Додатковою угодою № 1 від 10.03.2010 р. до договору сторони домовились доповнити п. 2.1. абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає покупцю протягом періоду з 01.04.2010 р. до 30.09.2010 р. включно, газ в обсязі до 600 000 тис. м куб., за наявності його обсягів».

Додатковою угодою № 5/1 від 29.07.2010 р. до договору сторони домовились доповнити п. 2.1. абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає покупцю протягом періоду з 01.10.2010 р. до 31.12.2010 р. включно, газ в обсязі до 380 000 тис. м куб., за наявності його обсягів».

Приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 4.4.договору).

Ціну за газ та тариф на його транспортування обумовлено сторонами в статті 5 договору.

Оплата за природний газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10 числа місяця, наступного за місяцем передачі газу (п. 6.1. договору).

В платіжних дорученнях покупець повинен обовязково вказувати номер та дату договору, призначення платежу. За наявності заборгованості у покупця за даним договором постачальник зараховує кошти, що надішли від покупця, як погашення заборгованості за газ та витрат на його транспортування територією України, поставлений в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу (п.6.4.договору).

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, покупець зобовязується (окрім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Сторони звільняються від відповідальності за неналежне виконання чи невиконання своїх зобовязань за даним договором, якщо таке невиконання або неналежне виконання є наслідком обставин непереборної сили (форс мажорних обставин), що виникли після укладення його договору і які сторони не могли передбачити в момент його укладення. Форс-мажорними обставинами є певні обставини, що не залежать від волі і дій сторін і роблять неможливим для будь якої із сторін виконання зобовязань за цим договором, а саме, у тому числі, але не виключно: стихійні лиха, вибухи та аварії, у тому числі на газопроводах, пожежі, землетруси, повені, зсуви, інші стихійні лиха, війна або військові дії, блокада, а також суспільні безлади, страйки, інші обставини, що виникли не з вини сторін та перешкоджають належному виконанню зобовязань за даним договором (п. 8.1. договору).

Строк виконання сторонами зобовязань за цим договором відкладається на строк дії форс - мажорних обставин (п. 8.2. договору).

Достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою країни, в якій виникли форс-мажорні обставини. Строк для повідомлення між сторонами про такі обставини негайно. Надання достатніх доказів (відповідних документів) протягом 14 днів з моменту виникнення форс-мажорних обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання та/або закінчення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) позбавляє сторону, відносно якої такі обставини виникли, права посилатись на них, як на підставу звільнення від відповідальності за неналежне виконання чи невиконання своїх зобовязань за договором (п. 8.3. договору).

Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для припинення покупцем оплати газу, який був переданний постачальником до виникнення таких обставин (п. 8.4. договору).

Строк позовної давності за цим договором, у тому числі по стягненню неустойки, встановлюється тривалістю у 3 роки. Неустойка нараховується протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом (п. 9.3. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін, скріплення печатками сторін і діє в частині поставки газу до 31.12.2010 р. включно, а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення (п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди № 5/1 від 29.07.2010 р.).

З матеріалів справи вбачається виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань. Факт отримання відповідачем природного газу підтверджується актами приймання - передачі природного газу, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: від 31.01.2010 р. - на суму 158 239 174,79 грн., від 28.02.2010 р. - на суму 156 888 723,25 грн., від 31.03.2010 р. - на суму 202 138 705,66 грн., від 30.06.2010 р. на суму 132 370 664,90 грн., від 31.07.2010 р. на суму 98 066 719,61 грн., від 31.08.2010 р. на суму 243 733 256,26 грн., від 30.09.2010 р. на суму 361 553 466,83 грн., від 31.10.2010 р. на суму 331 251 526,99 грн., від 30.11.2010 р. - на суму 320 491 303,22 грн., від 30.11.2010 р. - на суму 169 551 857,45 грн., від 30.11.2010 р. - на суму 168 673 869,55 грн., від 31.12.2010 р. на суму 418 019 016,74 грн.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором виконав частково, здійснивши оплату за отриманий природний газ в сумі 2 257 066 000,00 грн., в результаті чого утворився борг в сумі 503 912 285,25 грн.

Неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 р. з оплати поставленого природного газу підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, за якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами ( ст. 629 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою договір № 06/09-1984 від 22.12.2009 р. є договором поставки, згідно з яким, за приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт наявності боргу відповідача за договором № 06/09-1984 від 22.12.2009 р. в розмірі 503 912 285,25грн. встановлений рішенням господарського суду Луганської області від 17.06.2014 р. під час розгляду цієї справи №3/5014/866/2012 (9/11/2011) яке, в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» боргу за договором №06/09-1984 від 22.12.2009 р. поставки природного газу за період з січня по грудень 2010 р. в розмірі 503 912 285, 25 грн., Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2015 р. та Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 р. у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) залишено без змін.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення виконання зобовязання з оплати вартості поставленого природного газу, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних в загальній сумі 1 154 553,27 грн., що розрахована за загальний період з 11.12.2010 р. по 27.01.2011 р., інфляційні втрати в загальній сумі 2 813 306,15 грн. за грудень 2010 року.

Як вказано Пленумом Вищого господарського суду України у п.п.3.1., 4.1. Постанови від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань із змінами та доповненнями, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

На виконання приписів Постанови Вищого господарського суду України від 22.12.2015 р. у цій справі, з метою перевірки правильності нарахування пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, господарським судом Луганської області зроблені докладні таблиці щодо здійснення Покупцем відповідних проплат (з визначенням сум і дат) за отриманий ним у січні-грудні 2010 року за актами приймання-передачі природний газ, а також докладні розрахунки заявлених позивачем пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Перевіривши наявний у справі розрахунок 3% річних поданий позивачем та розрахунок, зроблений судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Луганської області про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.12.2010 р. по 27.01.2011 р. в заявленій позивачем сумі 1 154 553,27 грн.

Враховуючи позицію Верховного суду України, що викладена в листі № 62-97 від 03.04.1997 р., з якою узгоджується і позиція Вищого господарського суду України, зазначена в інформаційному листі №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. щодо порядку розрахування індексу інфляції, приймаючи до уваги, що при розрахунку інфляційних позивачем не враховано розмір боргу, що склався станом на 15.12.2010 р., а саме - 321 663 268,51 грн. (з урахуванням здійснених відповідачем оплат), розрахунок, здійснений судом першої інстанції, відповідно до якого інфляційні за грудень 2010 року складають 2 573 306,15 грн., - вірним є висновок господарського суду Луганської області про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2 573 306,15 грн.

За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань).

На підставі п. 7.2. договору, позивачем нарахована та вимагається до стягнення пеня за прострочення виконання грошового зобовязання з оплати поставленого природного газу в сумі 2 054 254,07 грн. за період з 11.12.2010 р. по 29.12.2010 р.

Перевіривши наявний у справі розрахунок пені, поданий позивачем, та розрахунок, зроблений судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Луганської області про задоволення вимог позивача в частині стягнення пені за період з 11.12.2010 р. по 29.12.2010 р. у сумі 2 054 254,07 грн.

Посилання заявника апеляційної скарги на виникнення обставин непереборної сили, у звязку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції, що відповідно до ст. 617 ЦК України, є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1)наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 р. у справі № 3-216гс15).

Доведення наявності в період виконання зобовязань обставин непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання, саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Для застосування наслідків непереборної сили необхідна наявність причинно-наслідкового звязку між настанням певної обставини непереборної сили і неможливістю виконання свого зобовязання саме через наявність такої обставини.

Відповідачем до суду першої інстанції надано засвідчену копію Сертифікату № 4978 (№ 2856/05.0-4 від 02.09.2015 р.) про форс - мажорні обставини (обставини непереборної сили): дата настання 16.04.2014 року, дата закінчення тривають, дату встановити неможливо, виданого Торгово промисловою палатою України.

Матеріали справи свідчать про відсутність причинно-наслідкового звязку між проведенням на території Луганської області антитерористичної операції та невиконанням відповідачем зобовязань, оскільки прийняті відповідачем на себе за договором зобовязання з оплати вартості природного газу відповідно до умов договору мали бути повністю виконані у січні 2011 року, тобто до настання подій, які визнані Торгово - промисловою палатою України, як форс - мажорні.

За умовами пункту 6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ (у січні - грудні 2010 року) здійснюється до 10-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання ним свого обовязку щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого природного газу.

Стосовно наявного в матеріалах справи клопотання відповідача про зменшення на підставі ст. 233 ГК України розміру пені на 80% та про розстрочення погашення боргу на 3 роки рівномірно по кварталах, відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вказана норма кореспондується з п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким суду надано право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пп.3.17.4. п.3.17 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як свідчать матеріали справи, борг відповідача виник в 2010- січні 2011 року.

Пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов'язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов'язання (санкцією), як правового наслідку його порушення (стаття 611 Цивільного кодексу України), неустойка має компенсаційний характер та її розмір, як і розмір пені, повинні бути відповідними розміру понесених позивачем збитків.

Судом апеляційної інстанції враховується, що станом на дату прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення, відповідач не виконав прийняті на себе зобов'язання перед позивачем за договором, та не сплатив позивачу борг, що утворився у 2010-січні 2011 р.р. в розмірі 503 912 285,25 грн., про що свідчить Мирова угода від 16.09.2015 р., затверджена ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 р. у справі 3/5014/866/2012(9/11/2011).

Суд апеляційної інстанції, враховуючи довготривалий період прострочення відповідачем виконання зобов'язання (шість років), незначний розмір пені порівняно з сумою несплаченого боргу, невжиття відповідачем заходів до виконання зобов'язання, вважає клопотання відповідача про зменшення розміру пені таким, що не підлягає задоволенню.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду при прийнятті рішення надано право відстрочити або розстрочити його виконання. При цьому слід ураховувати приписи ст. 121 ГПК України про те, що за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Натомість, посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України, за наявності якої можливе надання розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Принцип свободи договору має універсальне значення для всіх учасників цивільних відносин, а його підтвердження законодавством означає відмову від примушення до укладання договорів на основі обов»язкових для сторін актів. За приписами ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. А отже, укладаючи договір та підписуючи в подальшому акти приймання-передачі природного газу до нього, відповідач повинен був розуміти юридичну відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязань за вказаним правочином.

Невиконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань з оплати за газ з січня 2011 р. (тобто на протязі шести років), свідчить, що на час розгляду справи у 2016 році, фактичне відстрочення виконання відповідачем зобовязань становить шість років.

Крім того, як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Луганської області від 18.02.2016 р. у справі 3/5014/866/2012(9/11/2011) затверджено мирову угоду від 16.09.2015 р. у даній справі, якою сторони дійшли згоди про укладення цієї мирової угоди в частині суми основного боргу та судових витрат.

Відповідно до п. 4 мирової угоди відповідач зобов'язується сплатити на користь ДК «Газ України» заборгованість по сплаті основного боргу за Договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009 року в сумі 503 912 285,25 грн., витрат зі сплати держмита в розмірі 25 500,00 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн., рівними частинами щомісячно впродовж двадцяти трьох місяців по 20 997 417,55 грн., а в двадцять четвертому місяці 20 997 417,60 грн., починаючи з місяця, що слідує за місяцем закінчення антитерористичної операції, що проводиться у зв'язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей.

Системний аналіз положень чинного законодавства, в т.ч. частини 4 статті 121 Господарського процесуального кодексу України, яка міститься у структурі статті «Відстрочка або розстрочка виконання рішення, зміна способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови», дає підстави стверджувати, що мирова угода затверджена на стадії виконання судового рішення має правову природу розстрочення та відстрочення виконання останнього.

Отже, клопотання відповідача про надання розстрочення погашення боргу не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. (підписано 29.03.2016 р.) у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011), з врахуванням ухвали від 06.04.2016р.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Результати апеляційного провадження у справі №3/5014/866/2012 (9/11/2011) оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке обєднання Азот на рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. (підписано 29.03.2016 р.) у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 24.03.2016 р. (підписано 29.03.2016 р.), з урахуванням ухвали від 06.04.2016р., у справі № 3/5014/866/2012 (9/11/2011) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Дучал

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3

Надруковано 5 екз.:

1.позивачу

1. відповідачу

1. у справу

1. ДАГС

1. ГСЛО