ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" червня 2016 р.Справа № 924/99/16

Господарський суд Хмельницької області у колегіальному складі суддів: Муха М.Є. головуючий, ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" м. Київ

до Державного підприємства "Нігинський кар'єр" с. Сахкамінь Кам'янець-Подільського району, Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ

про стягнення 513 132,69 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_3 за довіреністю від 21.12.15р.

відповідача: не з'явився

третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Державного підприємства "Нігинський кар'єр" заборгованості в розмірі 513 132,60 грн. в т.ч. 403093,08грн. боргу, 5563,12грн. 3% річних, 17319,76грн. інфляційних втрат та 87156,64грн. пені, обґрунтовуючи позовні вимоги наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача в судове засідання з'явився та підтримав позовні вимоги та подав додаткові обґрунтування заявлених позовних вимог в яких зазначає, що зауваження відповідача щодо неодноразового звернення до Залізниці уповноважених працівників відділу збуту ДП "Нігинський кар'єр", є необґрунтованими, оскільки жодного офіційного листа ні начальнику станції Нігин, ні начальнику дирекції не надавалось; копії листів, з візою начальника станції Нігин або начальника дирекції у відповідача відсутні, корінців рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які б підтвердили листування клієнта із Залізницею також не має. Позивач відмічає, що пред'явлені листи відповідачем, на які останній посилається у своєму відзиві на позовну заяву не мають жодного підтвердження про їх фактичне написання та вручення.

Зауважує, що заявлений відповідачем спільний Акт від 14.05.2015р. "Про можливість реконструкції ст. Нігин", також свідчить про обізнаність відповідача про існуючу складну ситуацію з вагонами, які прямували на його адресу, але жодного підтверджуючого матеріалу щодо його намагань усунути такі перешкоди, письмово звернутися до залізниці з метою введення конвенційної заборони, щоб розвантажити станцію Нігин відповідач до цього часу не надав.

Також позивач зазначає, що відповідно до статті 48 Статуту залізниць України, вантажі видаються на станції призначення одержувачу, зазначеному у накладній, після внесення усіх належних залізниці. Згідно пункту 1.3 розділу 11 Правил розрахунків за перевезення вантажів (із змінами та доповненнями), затверджених наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 864/5085), остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг мають здійснюватись на станціях призначення; при цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення. Також, враховуючи порядок обліку часу користування вагонами згідно електронного документообігу, а саме: формування електронної Відомості за користування вагонами і контейнерами на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23, нарахування та стягнення коштів відбувається у автоматичному режимі після врахування інформації з усіх вищевказаних нормативних документів. Програмним забезпеченням встановлено, що кошти стягуються з вантажовідправника по Відомості після проведення нарахувань та переведення сформованої Відомості у статус "Підтверджена". У зв'язку із зазначенням у відомостях вантажоодержувачем заперечень та відмови його від підпису, залізниця, враховуючи досвід судової практики, не виконала передбачене правилами стягнення коштів, надавши можливість вантажоодержувачу висловити свої заперечення в претензійному порядку, а тому, на підставі вищевикладеного, як вважає позивач, часом утворення заборгованості беззаперечно вважається момент сформування електронної Відомості за користування вагонами і контейнерами, по якій мали б бути автоматично стягнуті кошти за виконані залізницею послуги і тільки після чого мав би бути виданий вантаж одержувачу.

Поряд із цим представником позивача в судовому засіданні подано пояснення в яких позивач зазначає, що в прохальній частині заяви про збільшення розміру позовних вимог від 02.04.16р. помилково зазначено про стягнення боргу та нарахувань на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", а тому просить вважати правильним: „стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Клопотання судом прийнято та задоволено.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та вказує, що простої вагонів на станції Нігин відбулися з вини залізниці, яка вчасно не змогла здійснити технологічні операції тим самим не подаючи пусті вагони вантажовласнику. Також зазначає, що згідно п.5.3 Роз'яснення ВГСУ від 29.05.2002р. №04-5/601 та п.14 ОСОБА_3 ВГСУ від 29.11.2007р. №01-8/917 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" судам необхідно встановлювати та надавати оцінку обставинам, за яких залізниця не могла подавати вагони під завантаження і з'ясовувати, чи був одержувач повідомлений належним чином про прибуття на його адресу вантажу або з яких причин вагони було затримано залізницею на шляху перевезення і чи дійсно ці причини не залежали від залізниці.

Поряд із цим звертає увагу суду, що підприємство неодноразово зверталось до залізниці із зауваженнями про необґрунтованість затримки вагонів на підїзних коліях, які залишені позивачем без реагування.

Відповідач зауважує, що складання актів про затримку вагонів з вини Залізниці є неможливими, так як в програмі АС ПЗВ такі акти не формуються та не зберігаються. Наголошує, що неспроможність станції здійснювати технологічні операції підтверджується спільним Актом від 14.05.2015р. "Про можливість реконструкції ст. Нігин" складений діючою комісією згідно розпорядження головного інженера - першого заступника начальника залізниці ОСОБА_4 від 05.05.2015 р., яким встановлено, що колійний розвиток станції є недостатнім в умовах збільшення обсягів навантаження вантажів. Подавання та прибирання вагонів на виставочні колії здійснюється локомотивом залізниці, який більшість часу перебуває на ст. Кам'янець - Подільський де ще більший вагонопотік. Цим же Актом підтверджено, що головна та дві приймально - відправні колії не дозволяють своєчасно забезпечити приймання вагонів під навантаження та виставлення завантажених вагонів з місць навантаження.

На думку відповідача із поданих позивачем доказів до матеріалів справи вбачається, що на період, зазначений в позовних вимогах, Залізниця не подавала вагони на під'їзні колії підприємства в той час коли була така можливість. Натомість групи вагонів залишались на актах затримки та безпідставно нараховувались платежі, з якими підприємство не погоджувалось

Враховуючи викладене, в позові просить відмовити.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила. У письмових поясненнях від 16.05.16р. повідомляє суд, що затримка вагонів на станції Нігин та на інших підїзних станціях відбувалось з причин, які залежали від Залізниці, а документи, які мають бути оформлені у випадку затримки вагонів з вини вантажовласника, складені з суттєвими на думку третьої особи порушеннями. Отже, просить суд у позові відмовити.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено:

Між Державним територіально-галузевим об'єднанням Південно-Західна залізниця (ПАТ „Українська залізниця) (далі-Залізниця) та Державним підприємством Нігинський кар'єр (далі - вантажовласник) укладено договір "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги", від 06.04.15 за № 2195, відповідно до умов договору Залізниця надає вантажовласнику послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. Договору визначено, що вантажовласник здійснює попередню оплату залізниці на відповідний рахунок. Послуги вантажовласнику за цим договором надаються при наявності попередньої оплати на його особовому рахунку. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Сума попередньої оплати визначається із розрахунку середньодобового обсягу перевезень за відпрацьовані дні попереднього або поточного місяця. Сторони погоджують розмір попередньої оплати у сумі середньодобового обсягу перевезень за пять діб. Залізниця відображає відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами (контейнерами), штрафи, пеню) в особовому рахунку вантажовласника на підставі перевізних документів накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і т. ін., оформлених паперовому або електронному вигляді.

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що у разі виникнення боргу вантажовласника перед залізницею, вантажовласник сплачує залізниці пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з першого дня виникнення заборгованості включаючи день сплати.

Відповідно до п.п.7.1 договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє 3 роки.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

У липні серпні 2015 року на станцію Нігин Південно-Західної залізниці прибули вагони, що підтверджується памятками про подавання вагонів №667 від 31.07.15р., №668 від 01.08.15р., №661 від 30.07.15р., №659 від 30.07.15р., №658 від 30.07.15р., №669 від 01.08.15р.,№664 від 31.07.15р., №665від 31.07.15р., №685 від 05.08.15р., №693 від 07.08.15р., №695 від 08.08.15р., №707 від 10.08.15р., №710 від 12.08.15р., №715 від 14.08.15р., №716 від 14.08.15р., №717 від 14.08.15р., №718 від 15.08.15р., №719 від 15.08.15р., №722 від 16.08.15р., №705 від 10.08.15р., №704 від 09.08.15р., №724 від 17.08.15р., №732 від 19.08.15р., №733 від 19.08.15р., №735 від 20.08.15р., памятками про забирання вагонів №630 від 31.07.15р., №634 від 01.08.15р., №635 від 01.08.15р., №633 від 01.08.15р., №659 від 08.08.15р., №660 від 09.08.15р., №674 від 13.08.15р., №682 від 15.08.15р., №683 від 15.08.15р., №684 від 16.08.15р., №686 від 16.08.15р., №691 від 17.08.15р., №670 від 11.08.15р., №671 від 11.08.15р., №692 від 17.08.15р., №693 від 17.08.15р., №696 від 18.08.15р., №657 від 18.08.15р., №701 від 19.08.15р., №702 від 20.08.15р., №703 від 20.08.15р. та повідомленнями про закінчення вантажних операцій із вагонами №595 від 31.07.15р., №599 від 01.08.15р., №600 від 01.08.15р., №598 від 01.08.15р., №624 від 08.08.15р., №625 від 09.08.15р., №644 від 15.08.15р., №632 від 11.08.15р., №654 від 17.08.15р., №657 від 18.08.15р., №663 від 20.08.15р.

В подальшому вагони були затримані на зазначеній станції про що залізницею було складено акти про затримку вагонів №653 від 24.07.15р., №656 від 25.07.15р., №14 від 29.07.15р, № 13, 38, 77, 78, 40, 81 від 30.07.15р., № 2, 7, 41 від 04.08.15р., №83 від 07.08.15р., №14 від 08.08.15р., №7, 11, 45, 46, 87 від 09.08.15р., №85 від 10.08.15р., №3 від 11.08.15р., №12 від 12.08.15р., №54 від 14.08.15р., №2, 15 від 15.08.15р., №16 від 17.08.15р. з причин, що залежали від вантажовласника про що свідчать складені та підписані представниками сторін акти загальної форми про віднесення на відповідальність вантажовласника ДП „Нігинський карєр №1610, №1615, №1616, №1618 від 30.07.15р., №№1621, 1626, 1627 від 31.07.15р., №№ 1629, 1630 від 01.08.15р., №1656 від 05.08.15р., №№ 1700, 1701, 1703, 1707 від 10.08.15р., №1693 від 09.08.15р., №№1716, 1720 від 12.08.15р., №1725 від 14.08.15р., №№1726 1729 від 14.08.15р.

На підставі вказаних вище документів станцією складено відомості плати за користування вагонами №№03080420 від 03.08.15р. на суму 49987,20грн., 10080438 від 10.08.15р. на суму 28928,грн., 10080436 від 10.08.15р. на суму 32844грн., 10080434 від 10.08.15р. на суму 6787,20грн, 13080450 від 13.08.15р. на суму 8800грн., 16080456 від 16.08.15р. на суму 24078,50грн., 16080458 від 16.08.15р. на суму 99258,50грн., 17080460 від 17.08.15р. на суму 7524грн., 18080462 від 18.08.15р. на суму 36049,90грн., 18080463 від 18.08.15р. на суму 32063,60грн., №18080466 від 18.08.15р. на суму 5283,50грн., 20080471 від 20.08.15р. на суму 4306,50грн.

Відповідач відмовився від підпису відомостей плати за користування вагонами, про що зробив запис „з нарахуванням не згідний.

Загалом борг відповідача за користування вагонами згідно вищевказаних відомостей становить 403 093,08грн. Доказів погашення заборгованості не надано.

Оскільки відповідач в добровільному порядку борг не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду. Поряд із цим залізницею нараховані та заявлені до стягнення 5563,12грн. 3% річних, 17319,76грн. інфляційних втрат та 87156,64грн. пені розраховані по кожній відомості плати за користування вагонами.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке :

Відповідно до положень частини п'ятої статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Статтею 71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, (далі - Статут), визначено взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Статтею 119 Статуту визначено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Відповідно до пункту 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113 (зі змінами) (надалі - Правила), облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 Правил визначено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (п. 8 Правил).

Як встановлено судом, на підтвердження факту затримки, станцією Нігин Південно-Західної залізниці позивачем були оформлені відповідні документи, у тому числі памятки про подавання вагонів, памятки про забирання вагонів, акти затримки вагонів, що містяться в матеріалах справи, на підставі яких за час знаходження вагонів на станції затримки розрахована плата за користування вагонами за відомостями №№03080420 від 03.08.15р. на суму 49987,20грн., 10080438 від 10.08.15р. на суму 28928,грн., 10080436 від 10.08.15р. на суму 32844грн., 10080434 від 10.08.15р. на суму 6787,20грн, 13080450 від 13.08.15р. на суму 8800грн., 16080456 від 16.08.15р. на суму 24078,50грн., 16080458 від 16.08.15р. на суму 99258,50грн., 17080460 від 17.08.15р. на суму 7524грн., 18080462 від 18.08.15р. на суму 36049,90грн., 18080463 від 18.08.15р. на суму 32063,60грн., №18080466 від 18.08.15р. на суму 5283,50грн., 20080471 від 20.08.15р. на суму 4306,50грн., всього на загальну суму 403 093,08грн.

Відповідачем не надано доказів сплати зазначеної суми.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а у статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться

Судом береться до уваги, що відповідно до наявних матеріалів у справі, відповідачем не доведена відсутність своєї вини у спричиненні затримки вагонів на станції призначення. Крім того, плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Крім того, наявність заперечень відповідача у відомостях плати, не є, згідно з вимогами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України належними і допустимими доказами відсутності вини відповідача у спричиненні затримки вагонів на станції призначення, ДП "Нігинський кар'єр" не спростував доводів позивача, а також не довів наявності обставин, що могли б бути підставою для відмови у позові з огляду на положення пункту 121 Статуту та пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

Також судом зважається на те, що відповідачем наданими доказами, наявними у матеріалами справи, не доведено вину залізниці у спричиненні скупчення вагонів на сусідніх станціях та умисної затримки у поданні вагонів ДП "Нігинський кар'єр", що призвело до неможливості своєчасного забирання вагонів та вивільнення відповідачем колій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача плати за користування вагонами в сумі 403 093,08грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 5563,12грн. 3% річних, 17319,76грн. інфляційних втрат та 87156,64грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку позивачем нараховані 3% річних в розмірі 5563,12грн. окремо по кожній відомості плати за користування вагонами.

Судом здійснено перерахунок 3% річних за допомогою Інформаційно-пошукової системи „Законодавство та встановлено, що річні нараховані правильно в межах можливого строку, а тому підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму ВГС України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Як слідує із розрахунку, наявного в матеріалах справи позивачем вірно здійснено нарахування інфляційних втрат в розмірі 17319,76грн. з урахуванням норм чинного законодавства. Таким чином, заявлена до стягнення сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі п.4.3 договору на суму заборгованості позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня відповідно по кожній відомості, в межах шестимісячного строку в загальному розмірі 87156,64грн.

Згідно проведеного судом перерахунку здійснені позивачем нарахування пені визнаються правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги заявлені правомірно обґрунтовані поданими по справі доказами і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача та третьої особи судом не приймаються до уваги з підстав наведених вище.

Оскільки спір доведено до розгляду в господарському суду з вини відповідача витрати по оплаті судового збору належить покласти на відповідача, згідно зі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Київ в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" м. Київ до Державного підприємства "Нігинський кар'єр" с. Сахкамінь Кам'янець-Подільського району, Хмельницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства аграрної політики та продовольства України, м. Київ про стягнення 513 132,69 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Нігинський кар'єр" с. Сахкамінь Кам'янець-Подільського району, Хмельницької області () на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" м. Київ () 403 093,08грн. (чотириста три тисячі девяносто три гривні 08коп.) боргу, 17 319,76грн. (сімнадцять тисяч триста дев'ятнадцять гривень 76коп.) інфляційних нарахувань, 87 156,64грн. (вісімдесят сім тисяч сто п'ятдесят шість гривень 64коп.) пені, 5563,12грн. (пять тисяч пятсот шістдесят три гривні 12коп.) 3% річних та 7693,99грн. (сім тисяч шістсот дев'яносто три гривні 99коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 21.06.16р.

Головуючий суддя М.Є. Муха

Суддя О.Є. Танасюк

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 - відповідачу (32322, Хмельницька область, Камянець - Подільський район, с. Сахкамінь, вул. Радянська, 1А), 3 - третій особі (м. Київ, вул. Хрещатик, 24).