КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2016 р. Справа№ 910/31267/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Гарбовська І.О.,

від відповідача: Руденко В.М.,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016р. у справі №910/31267/15 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал»

до Приватного підприємства «МІКАТОР»

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Механіка»

про визнання недійсним договору № 21/1 від 21.01.2015

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача про визнання недійсним договору №21/1 від 21.01.2015р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2016р. по справі №910/31267/15 у задоволені позовних вимог Позивача відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що уклавши договір № 21/1, сторони визначили права і обов'язки на підставі вільного волевиявлення, відповідно до указаних норм цивільного законодавства. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Після набрання чинності постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014р. у справі № 826/14672/14 змін до укладеного договору поставки сторонами не вносилось і таких пропозицій зі сторони Позивача не направлялось. Крім того, Позивачем була прийнята поставлена відповідачем продукція, що сторонами підтверджується. Позивач не довів належними та достатніми доказами того факту, що під час укладення договору поставки він був ведений в оману та наявності відповідного умислу в діях Відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідач не є виробником продукції залізничного транспорту України можливість застосування Позивачем анкеру закладного АЗ-1 при виготовленні шпали залізобетонні попередньо напружені колії 1520 мм типу СБЗ для рейок типу Р65 і Р50 за ТУ У 26.6-4:2011 безпосередньо залежить від наявності погодження ТУ У 27.3-2:2007 на анкер АЗ-1 Укрзалізницею, тому що це є вимогою галузевого стандарту ГСТУ 32.0.10.019-97 «Стандартизація та сертифікація на залізничному транспорті. Порядок, узгодження, затвердження та реєстрації технічних умов на продукцію для залізничного транспорту України», який є обов'язковим не тільки для Укрзалізниці, а і для всіх залізничних підприємств або підприємств, які постачають продукцію залізничного призначення.

Процедура державної реєстрації технічних умов на продукцію та процедура відомчої реєстрації технічних умов та їх погодження Укрзалізницею є відмінними, тому встановлення рішенням у справі №826/14672/14 неправомірності погодження ТУ Укрзалізницею та відповідно його відміна не потребує додатково їх скасування відповідним державним органом або судом.

Відповідач як офіційний дилер Третьої особи, реалізуючи продукцію виробництва Третьої особи був обізнаним про скасування погодження технічних умов на анкер АЗ-1, однак свідомо замовчував ці обставини при укладенні договору, оскільки у разі повідомлення Позивачу такої інформації договір №21/1 не був би укладеним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р. прийнято апеляційну скаргу у справі №910/31267/15 до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 17.05.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р. відкладено розгляд скарги до 31.05.2016р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. №09-52/1860/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі Власова Ю.Л. (головуючого), Корсакової Г.В., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. апеляційну скаргу у справі №910/31267/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.05.2016р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014р. у справі №826/14671/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «КРТ» до Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця) про визнання рішення протиправним позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов ТУ У 27.3-1:2007 «Клема пружна КП-1 проміжного скріплення КПП-1» ТУ У 27.3-2:2007 «Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3», ТУ У 27.3-3:2007 «Вкладиш підпружиний ізолюючий до проміжного скріплення КПП-1 (СБ-3) для рейок Р65, Р50», ТУ У 27.3-4:2007 «Прокладки підрейкові до проміжного скріплення КПП-1 (СБ-3) для рейок Р65, Р50» та змін до них.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.12.2015р. постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014р. у справі №826/14671/14 залишена без змін.

Судами від час розгляду справи встановлено, що в порушення норм ГСТУ 32.0.10.019-97, ТУ У 27.3-2:2007 на анкер закладний до пружного проміжного скріплення КПП-1 не проходили експертизу та узгодження в ДП "Укрзалізстандарт", проте, були погоджені Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця) без законних на те підстав, за наслідками чого визнано протиправним та скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 "Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3" та змін до них.

21.01.2015р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір № 21/1, відповідно до якого Відповідач зобов'язувався поставити та передати у власність Позивачу певну продукцію, визначену в асортименті, кількості та за цінами відповідно до специфікації №1 (Додаток № 1), а Позивач зобов'язувався прийняти та оплатити продукцію на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2 договору поставки найменування товару: анкер закладний АЗ-1.

Згідно з п.2.1 договору поставки якість товару, яка поставляється Відповідачем, повинна відповідати ТУ У 27.3-2:2007, що підтверджується сертифікатом відповідності та паспортом якості.

Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України своїм листом від 10.03.2015р. №8/911 направленого на адресу Позивача попередило про скасування рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 «Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3».

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. у справі №906/1512/15 за позовом Відповідача до Позивача про стягнення 2600089,53 грн. позов задоволено частково; стягнуто з Позивача на користь Відповідача 1965600,00 грн. основного боргу; 315224,29 грн. пені; 26979,87 грн. 3% річних; 161179,20 грн. інфляційних; 37034,74 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2016р. рішення Господарського суду Житомирської області від 27.10.2015р. залишено без змін.

Під час розгляду справи №906/1512/15 судами встановлено, що на виконання умов договору Позивачем було передано, а Відповідачем прийнято товар на загальну суму 2620800,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000001 від 23.01.2015р. на суму 655200,00 грн.; №РН-0000002 від 26.01.2015р. на суму 655200,00 грн.; №РН-0000006 від 23.02.2015р. на суму 655200,00 грн.; № РН-0000008 від 03.03.2015р. на суму 655200,00 грн.

В результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за отриманий товар, станом на 30.09.2015 у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість в сумі 1965600,00 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки розрахунків.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

В обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги Позивач зазначає, що з судових рішень у справі №826/14671/14 вбачається, що анкери закладні АЗ-1 за ТУ У 27.3-2:2007, які є предметом поставки за договором №21/1 від 21.01.2015р., не можуть бути використані Позивачем за призначенням для виготовлення шпал, оскільки останні не можуть бути в подальшому поставлені та застосовані залізницями України. А тому, Позивач вважає, що під час укладення договору поставки Відповідач ввів його в оману, не повідомивши про прийняття постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2014р. у справі №826/14671/14, якою визнано протиправним та скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 «Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3», що є підставою для визнання відповідного договору недійсним в порядку ст.230 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, що вчинило правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами у адміністративній справі №826/14671/14, в якій було визнано протиправним та скасовано рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 «Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3» були ТОВ «Корпорація «КРТ» та Державна адміністрація залізничного транспорту України. Ані Позивач, ані Відповідач участі у вказаній справі не приймали.

Позивачем не доведено суду факту, що на момент укладення спірного договору Відповідач знав про визнання судом протиправним та скасування рішення Державної адміністрації залізничного транспорту про погодження технічних умов ТУ У 27.3-2:2007 «Анкер закладний до пружного скріплення СБ-3». При цьому, Відповідач у судовому засіданні заперечив той факт, що йому було про це відомо.

Також, як вбачається з умов договору предметом поставки є анкер закладний АЗ-1, який повинен відповідати ТУ У 27.3-2:2007, що підтверджується сертифікатом відповідності та паспортом якості. При цьому, умовами договору не передбачено, що дані ТУ У 27.3-2:2007 повинні мати погодження Державної адміністрації залізничного транспорту України, як і те, що даний анкер або продукція з даним анкером буде постачатись Державній адміністрації залізничного транспорту України.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується з місцевим судом, що Позивачем не доведено факту, що Відповідач навмисно ввів Позивача в оману щодо обставин, які мали істотне значення при укладенні спірного договору.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016р. у справі №910/31267/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016р. у справі №910/31267/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.06.2016р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Г.В. Корсакова

О.О. Хрипун