КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/8276/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Зубець Л.П.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від апелянта ОСОБА_3 - дов. № 68 від 03.04.2014 року

від позивача ОСОБА_4 - договір про надання правової

допомоги № 206 від 30.03.2015 року

від відповідача Пилипенко А.В. - дов. б/н від 16.12.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_5

на рішення господарського суду міста Києва

від 12.05.2015 року (суддя Прокопенко Л.В.)

у справі № 910/8276/15-г

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Український торговий дім «Каділлак, Шевролє»

(далі - ТОВ «УТД «Каділлак, Шевролє»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Автомобільна група «Каділлак, Шевролє»

(далі - ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє»)

про стягнення 16 058, 77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/8276/15-г позовні вимоги задоволено, визнано ТОВ «УТД «Каділлак, Шевролє» власником автомобіля марки «CHEVROLET EXPRESS CARGO», 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 з 30.12.2010 року; визнано ТОВ «УТД «Каділлак, Шевролє» власником автомобіля марки «CHEVROLET CAVALIER», 2004 року випуску № кузова НОМЕР_2 з 30.12.2010 року; стягнуто з ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє» на користь ТОВ «Український торговий дім «Каділлак, Шевролє» судовий збір у розмірі 1827 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати. За твердженнями апелянта, рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник посилався на те, що цим рішенням порушено права особи, яка не приймала участі в розгляді справи - ОСОБА_5, який є учасником ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє», оскільки зменшення статутного капіталу наносить шкоди господарській діяльності підприємства тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року апеляційне провадження у справі № 910/8276/15-г припинено.

Не погодившись із ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року у справі № 910/8276/15-г, ОСОБА_5 звернувся до Вищого господарського суду в касаційному порядку, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року у справі № 910/8276/15-г та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2015 року у справі № 910/8276/15-г скасовано, справу направлено до Київського апеляційного господарського суду для перегляду рішення місцевого господарського суду по суті.

Передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зауважив, що при новому розгляді справи суду належить врахувати наведені обставини, вирішити питання про залучення апелянта до участі у справі, визначивши його процесуальний статус, та здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення господарського суду першої інстанції з врахуванням порядку розгляду апеляційної скарги та меж перегляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/8276/15-г за апеляційною скаргою ОСОБА_5 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/8276/15-г прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року розгляд справи відкладено на 12.04.2016 року зв'язку з неявкою представників позивача та відповідача.

В зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, 11.04.2016 року проведено заміну судді Коршун Н.М., відповідно до автоматичної зміни складу колегії суддів, справу № 910/8276/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/8276/15-г прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи відкладено на 26.04.2016 року зчерез неявку представника відповідача.

В зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, 26.04.2016 року проведено заміну судді Зубець Л.П, відповідно до автоматичної зміни складу колегії суддів, справу № 910/8276/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Коршун Н.М., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/8276/15-г прийнято до провадження у визначеному складі суду.

26.04.2016 року у зв'язку з заміною судді Зубець Л.П. суддею Коршун Н.М. і необхідністю ознайомлення останньої з матеріалами справи оголошено перерву в судовому засіданні до 13.05.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 року розгляд справи відкладено на 07.06.2016 року з огляду на неявку представника позивача.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

В судове засідання з'явилися представники сторін, представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з наведених у скарзі підстав, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача проти доводів скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_5, просив рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року скасувати, одночасно просив суд застосувати строк позовної давності у справі № 910/8276/15-г.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги й перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника апелянта, представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «УТД «Каділлак, Шевролє» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє» про стягнення 16 058,77 грн. Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором № 2/3 купівлі-продажу основних засобів від 27.12.2010 року (далі - Договір), за умовами якого продавець передає товарно-матеріальні цінності у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити отримане майно на визначених Договором умовах.

30.12.2010 року відповідно до Акту приймання-передачі до Договору відповідачем було передано позивачу автомобіль «CHEVROLET EXPRESS CARGO», 2004 р. випуску, д.р.н. НОМЕР_3 вартістю без ПДВ 6 363,64 грн. та автомобіль «CHEVROLET CAVALIER», 2004 р. випуску, д.р.н. НОМЕР_4 вартістю без ПДВ 7 018,67 грн. Згідно платіжних доручень № 14 від 11.10.2011 року та № 19 від 17.05.2012 року позивачем сплачено відповідачу кошти в сумі 9 300,00 грн. та 11 700.00 грн. відповідно. Однак, відповідач згаданих автомобілів з обліку з метою їх подальшої реєстрації на дійсного власника не зняв, в зв'язку з чим позивач неодноразово звертався до відповідача, зокрема листом вих. 123/76 від 07.10.2014 року. На таке звернення відповідач листом вих. 07/10 від 10.12.2014 року відмовив у знятті з обліку автомобілів та визнав досі себе власником вказаних автомобілів. Тому позивач просив суд визнати за ним право власності на вищезгадані автомобілі тощо.

Оцінивши встановлені фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог й необхідність їх задоволення.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що на виконання умов Договору позивач сплатив відповідачу кошти в сумі 9 300,00 грн. та 11 700,00 грн., а відповідач, в свою чергу, не зняв автомобілів з обліку з метою їх подальшої реєстрації на дійсного власника, а також відмовив позивачу у знятті з реєстрації автомобідів, повідомивши, що сам досі є власником спірних автомобілів.

Таким чином, посилаючись на ч. 1 ст. 193 ГК України, ст.ст. 11, 202, 319, 328, 334, 509, 610, 626, 692 ЦК України, ст.ст. 33,34 ГПК України місцевий суд, врахувавши заяву відповідача про визнання позову, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволення, відтак визнав ТОВ «УТД «Каділлак, Шевролє» власником автомобіля марки «CHEVROLET EXPRESS CARGO», 2004 року випуску, № кузова НОМЕР_1 з 30.12.2010 року; а також власником автомобіля марки «CHEVROLET CAVALIER», 2004 року випуску № кузова НОМЕР_2 з 30.12.2010 року тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено місцевим судом, 27.12.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір, за умовами п. 1.1. якого продавець передав товарно-матеріальні цінності ( в подальшому - Майно ) у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити отримане Майно на умовах Договору.

Найменування та ціна майна, яке передається у власність покупцю згідно з п. 1.2. Договору затверджуються сторонами в Додатку до Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, його загальна сума (тобто загальна вартість (ціна) усього Майна, переданого у власність за Договором), сторонами визначається на підставі фактично поставленого (переданого у власність) майна та узгодженої на нього ціни відповідно до видаткових накладних (актів приймання-передачі) і складає 24 247,04 грн., в т.ч. ПДВ - 4 041, 17 грн.

За умовами п. 3.1 Договору продавець зобов'язався передати покупцю, а покупець зобов'язався отримати у продавця визначене в Додатку до Договору по Акту приймання-передачі майно протягом 10 днів з дати підписання Договору.

Відтак, 30.12.2010 року згідно Акту приймання-передачі, відповідачем було передано позивачу автомобіль «CHEVROLET EXPRESS CARGO», 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_3 вартістю без ПДВ 6 363,64 грн. та автомобіль «CHEVROLET CAVALIER», 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4 вартістю без ПДВ 7 018,67 грн.

На виконання умов Договору, позивачем було сплачено відповідачу кошти 11.10.2011 року в сумі 9 300,00 грн. та 17.05.2012 року 11 700,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями в матеріалах справи.

Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу; виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Всупереч зазначеним положенням закону, відповідач вказаних вище автомобілів з реєстрації не зняв, а на листа позивача від 07.10.2014 року щодо зняття автомобілів з обліку з метою їх подальшої реєстрації на дійсного власника 10.12.2014 року відмовив у знятті їх з обліку вважаючи себе досі власником згаданих автомобілів.

За наведених обставин, позивач просив суд визнати за ним право власності на автомобіль «CHEVROLET EXPRESS CARGO», 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_3 та автомобіль «CHEVROLET CAVALIER», 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачеві товар, що підтверджується актом приймання-передачі до Договору.

За приписами ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином ( ч. 7 ст. 193 ГК України).

Положеннями ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Право власності на підставі ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом ( п. 1. ст. 334 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З огляду на наведені вище обставини справи та приписи чинного законодавства, апеляційний господарський суд вважає доводи скаржника про те, що оскарженим судовим рішенням порушено його права, як учасника ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє», й відповідно безпідставне зменшення статутного капіталу наносить шкоди господарській діяльності підприємству, безпідставними та необгрунтованими.

Так, на підставі ч. 4 ст. 82 ГК України, статут товариства з обмеженою відповідальністю, крім даних, зазначених у частині другій цієї статті, повинен містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

Статутом може бути встановлено порядок визначення розміру часток учасників залежно від зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткових внесків учасників.

Згадана норма також кореспондується із ст. 143 ЦК України.

Як вбачається зі статуту ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє» (далі - Статут) (т. № 2 а.с. 84-131), зокрема п. 7, апелянту належить частка в розмірі 10 121, 25 грн., що складає 92 % статутного капіталу і набута останнім на підставі договору купівлі-продажу часток в статутному капіталі від 20.07.2009 року. Частка іншого учасника також виражена в грошовій формі й дорівнює 880, 11 грн., що складає 8 % статутного капіталу.

З огляду на наведене, автомобілі «CHEVROLET EXPRESS CARGO», 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_3 та «CHEVROLET CAVALIER», 2004 року випуску, д.р.н. НОМЕР_4 не становлять статутного капіталу ТОВ «АГ «Каділлак, Шевролє», а тому їх продаж не призводить до зменшення статутного капіталу товариства.

Крім цього, посилання апелянта на укладення Договору без проведення установчих зборів учасників підприємства спростовуються матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГК України, установчі документи господарського товариства повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, склад і компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, з яких необхідна одностайність або кваліфікована більшість голосів, інші відомості, передбачені ст. 57 цього Кодексу.

Ця норма кореспондується також зі ст. 88 ЦК України.

Згідно пп. 10.6 п. 10 Статуту, виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є Дирекція, яку очолює Генеральний директор.

Підпунктом 10.6.4 п. 10 Статуту визначено перелік прав Генерального директора Товариства, відповідно до якого він наділений правами без доручення здійснювати від імені Товариства, зокрема, укладати договори (контракти) та чинити юридичні дії від Товариства, давати доручення, відкривати та використовувати рахунки Товариства в установах банків тощо.

З огляду на наведене, при укладенні Договору Генеральний директор діяв в межах повноважень, передбачених Статутом тощо.

Подане представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності не заслуговує на увагу, відтак не підлягає задоволенню.

Позовна давність згідно ст.256 ЦК України - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності на підставі ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», ч. 3 ст.267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою. У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Такимч чином, твердження відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем жодним чином не доведено апеляційному суду причин неподання заяви про застосування строку позовної давності суду першої інстанції тощо, натомисть матеріалами справи підтверджено належне повідомлення його про судове засідання, призначене місцевим судом на 12.05.2015 року та прийняття в ньому участі представника відповідача, крім цього 06.05.2015 року ним же подано до суду першої інстанції заяву про визнання позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення місцевого суду є законним, обґрунтованим обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2015 року у справі № 910/8276/15-г - без змін.

Матеріали справи № 910/8276/15-г повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

Л.П. Зубець