ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 922/666/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.;

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (дов. №2-329 від 24.12.2015 р.),

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№619 від 01.02.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (вх.№1401Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. у справі № 922/666/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства Харківгаз, м.Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом про стягнення 2227413, 13 грн., з яких: 804363, 85 грн. - заборгованість щодо оплати наданих у січні-червні 2015 послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубами від 27.09.2011 року №/Н39 та стягнення 321300, 49 грн. - пені, 314926, 65 грн. штрафу за прострочення зобов'язання щодо оплати наданих у 2015 році послуг, 55729,73 грн. - 3 відсотки річних, 131092,41 грн. - інфляційні втрати та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. у справі №922/666/16 (суддя Ємельянова О.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 11921,26 грн. витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення заборгованості у сумі 794750,85 грн. провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. У частині стягнення основної заборгованості у розмірі 9613,00 грн., пені у сумі 921300, 49 грн., штрафу у сумі 314926, 65 грн., 3-х процентів річних у сумі 55729,73 грн. та інфляційних втрат у сумі 131092,41 грн. - у задоволенні позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз з рішенням суду першої інстанції не погодилося, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016 року у справі №922/666/16 у частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 921300,49 грн. пені, 314926,65 грн. штрафу, трьох процентів річних у розмірі 55729,73 грн. та інфляційних втрат у сумі 131092,41 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити повністю вказані позовні вимоги. Змінити рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. у справі №922/666/16 у частині часткового задоволення позовних вимог ПАТ Укртрансгаз щодо стягнення з ПАТ Харківгаз витрат з оплати судового збору шляхом прийняття рішення щодо повного задоволення позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що основний борг у розмірі 804363,85 грн. був сплачений відповідачем з порушенням встановлених договором строків після звернення позивача до суду із позовом у даній справі, у звязку з чим позивач нарахував відповідачу пеню, штраф, 3% річних та інфляційні втрати. Апелянт вважає, що суд першої інстанції, відмовивши в частині задоволення суми пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних, порушив норми матеріального права, а саме: ст. ст. 526, 536, 550, 611, 625 ЦК України, ст.ст.193, ч.3 ст.198, 231-233 ГК України. Крім того, апелянт зазначає, що спільні протокольні рішення стосуються виключно джерел та порядку фінансування оплати за транспортування природного газу за договором. На думку апелянта, жодних змін до умов договору, зокрема, у частині строків оплати та відповідальності за прострочення, не вносилось, питання про його припинення чи заміну (новацію) не вирішувалось, а тому спільні протокольні рішення не змінюють та не припиняють зобовязань сторін за договором.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016р. про прийняття апеляційної скарги до провадження розгляд апеляційної скарги призначено на "15" червня 2016р. о 10:30 год.

Представник апелянта у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою з підстав, зазначених у відзиві (вх.№6062) на апеляційну скаргу, просить суд рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. у справі № 922/666/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.09.2011 року між Дочірньою компанією Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) (газопостачальне підприємство) та Публічним акціонерним товариством Харківгаз (замовник) укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н39 (а.с.16-а.с.19, том 1).

17.01.2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року №/Н39, у якій сторони погодили зміни та доповнення розділів 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10, та 11 договору та виклали їх у редакції, яка наведена у додатковій угоді (а.с.20-а.с.23, том 1).

Відповідно до пунктів 11.1, 11.2. договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме: з 01.10.2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін (а.с. 23, том 1).

Згідно з пунктом 1.1. договору газопостачальне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченим договором (із урахуванням доповнень та змін відповідно до додаткової угоди № 1).

Відповідно до п.1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу, замовника складає 610 940, 000 тис. куб. м, у тому числі по місяцях (а.с.20, том 1).

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 (ста) відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункти 5.4-5.5 договору).

17.03.2014 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011 року №/Н39, в якій сторони погодили внести зміни до реквізитів газотранспортного підприємства (а.с.24, том 1).

На виконання умов договору позивач надав у 2015 році відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 13976118,17 грн. відповідно до актів наданих послуг, а саме: №01-15-/Н39 від 31.01.2016 року на суму 2747325,38грн.; №02-15-/Н39 від 28.02.2015 року на суму 2470835,52грн.; №03-15-/Н39 від 31.03.2016 року на суму 2079653,92грн.; №04-15-/Н39 від 30.04.2015 року на суму 4674520,61грн.; №05-15-/Н39 від 31.05.2015 року на суму 1218721,40грн.; №06-15-/Н39 від 30.06.2015 року на суму 785061,34грн.

Вищезазначені акти підписані сторонами та скріплені печатками (а.с.26-а.с.31, том 1).

Відповідно до пункту 5.1. договору розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотраспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

У порушення умов договору та ст.193 Господарського кодексу України, ст. 526, 599 Цивільного кодексу України відповідач зобовязання належним чином не виконав, прострочив оплату та не повністю розрахувався за поставлений природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 804363, 85 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд виходив з того, що розрахунки позивача щодо пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н39 від 27.09.2011р. суперечать вимогам чинного законодавства.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

У силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобовязання, згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2015 року № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" цей порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот), на компенсацію втрати частини доходів у звязку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобовязань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року №493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1 -1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, ДП Енергоринок та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 (далі - Порядок).

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 2.6. розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій від 11.01.2005р. №20 між Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаззбут" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 4), Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 5) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання на суму 799980,00 грн. (а.с. 173-а.с.175, том 2).

За умовами пункту 2.2. вищевказаного спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України строни1 у сумі 799980,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пункт 2.6. вищевказаного спільного протокольного рішення передбачає, що сторона 4 перераховує стороні 5 кошти у сумі 799980,00 грн., у тому числі ПДВ 133330,00 грн. за транспортування природного газу за 2015 рік згідно з договором від 27.09.2011 року № /Н39 із записом у графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за транспортування природного газу за 2015 рік, договір від 27.09.2011 року № /Н39, у тому числі ПДВ 133 330, 00 грн.".

Матеріали справи свідчать про те, що вищезазначене спільне протокольне рішення було підписано стороною 1, стороною 2, стороною З, стороною 4, стороною 5.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором на транспортування природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, для застосування санкцій, передбачених договором, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору. Дана правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду України по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012.

На суму заборгованості за природний газ, отриманий теплопостачальним підприємством для виробництва теплової енергії, яка була погашена у відповідності до договорів про організацію взаєморозрахунків та протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2015 року № 20 не нараховуються штрафні санкції, інфляційні витрати та 3% річних.

Механізм перерахування субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2015 року № 20. Відповідно до п.7 порядку для проведення розрахунків відповідно до цього порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб'єктами підприємницької діяльності. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем перераховано позивачеві суму у розмірі 794750,85 грн., а саме: 31.03.2016 року (дата проведення платежу банком), що підтверджується платіжними дорученнями №868, №866, №867 від 30.03.2016 року (а.с.166, а.с.167, а.с.169, том 2).

Відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції сплачено 32509,04 грн. основного боргу, у звязку з чим місцевий господарський суд обґрунтовано на підставі п.1.1. ст. 80 ГПК України припинив провадження у справі у частині заявлених до стягнення 32509,04 грн. основного боргу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження у справі в частині заявлених до стягнення 794750,85 грн. основного боргу на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем здійснено припинення зобов'язань заліком зустрічної однорідної вимоги у сумі 9613,00 грн. у відповідності до заяви від 29.02.2016 року №2898/12-004 (а.с.61, том 1) до направлення позовної заяви на адресу суду 04.05.2016 року (а.с.45, том 1). Тому місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення суми 9613,00 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення пені у сумі 921300,49 грн., 3 % річних у сумі 55729,73 грн. та інфляційних втрат у сумі 131092,41 грн. судова колегія виходить з наступного.

19.02.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 416/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету ( а.с.188-а.с.189, том 1).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно з пунктом 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 929805, 00 грн. у т.ч. ПДВ 154967,50 грн. за транспортування природного газу у 2015 році відповідно до договору від 27.09.2011 року № /Н32.

20.03.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №706/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с.179-а.с.181, том 1).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно з пунктом 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 722589, 00 грн. у т.ч. ПДВ 120431,50 грн. за транспортування природного газу у 2015 році відповідно до договору від 27.09.2011 року № /Н32.

19.06.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1463/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с.171-а.с.172, том 1).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно з пунктом 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 355897,00 грн. у т.ч. ПДВ 59316,17 грн. за транспортування природного газу у 2015 році відповідно до договору від 27.09.2011 року № /Н32.

25.08.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №1848/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с.175-а.с.176, том 1).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно з пунктом 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 49113,00грн. у т.ч. ПДВ 8185,50 грн. за транспортування природного газу у 2015 році відповідно до договору від 27.09.2011 року №/Н32.

18.12.2015 року між Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), Публічним акціонерним товариством "Харківгаз" (сторона 3), Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (сторона 4) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №3063/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (а.с.184-а.с.185, том 1).

Відповідно до пункту 1 предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно з пунктом 2.5. сторона 3 перераховує стороні 4 кошти у розмірі 1410000,00 грн. у т.ч. ПДВ 235000,00 грн. за транспортування природного газу у 2015 році відповідно до договору від 27.09.2011 року № /Н32.

На підставі вищезазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідачем перераховано вищезазначені суми, що не заперечується сторонами.

Стосовно спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання на суму 799980,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання грошового зобов'язання в частині погашення заборгованості перед позивачем за спожитий у відповідності до договору №/Н32 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами у 2015 році.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, у зв'язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня, а, отже, і відсутній склад правопорушення згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, що позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 6.3. договору та у свою чергу тягне за собою відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 23.09.2014 року у справі №5011-35/1271-2012; від 01.07.2015 року у справі №924/1230/14; від 09.09.2014 року у справі № 5011-1/11043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 року.

Щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача 314926,65 грн. штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статі 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави зробити висновок, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до пункту 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Верховний Суд України у постанові від 04.02.2014 року у справі №3-1гс14 зазначив, що аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до статі 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, у даному випадку стаття 231 Господарського процесуального кодексу України не застосовується.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині заявлених до стягнення 314926,65 грн. - штрафу, оскільки відповідний розмір не визначений умовами договору.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та відмову в решті позовних вимог з урахуванням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що скаржником не доведені заявлені апеляційні вимоги та не надано належних доказів, які б об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію, що є наслідком відмови в задоволенні апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з огляду на зазначене, відсутні підстави для скасування рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. у даній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016р. у справі №922/666/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 17.06.2016 року.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя О.О.Крестьянінов

Суддя В.О.Фоміна