ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р.Справа № 923/1859/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Л.В. Поліщук, С.В. Таран

(згідно розпорядження керівника апарату від 25.04.2016р. № 211 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2;

від відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт

на рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року

по справі № 923/1859/15

за позовом: Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт

до Приватного підприємства «Віатранс»

про стягнення 627 205,30 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Державне підприємство Херсонський морський торговельний порт (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства «Віатранс» (далі - ПП «Віатранс») про стягнення 627205,30 грн. заборгованості, яка виникла у звязку з непроведенням остаточного розрахунку за надані послуги зі зберігання зернових та харчових вантажів та виконані роботи по перевалці вантажів силами та засобами Підприємства згідно з договором № 7/92Д на виконання робіт від 18.12.2014р.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що у квітні 2015 року згідно з укладеним договором він надав відповідачеві послуги зі зберігання зернових та харчових вантажів та виконав роботи по перевалці вантажів своїми силами і засобами, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі прийняття робіт (надання послуг), та виставив відповідачеві рахунки на оплату їх вартості на загальну суму 1 127 205,30 грн. Проте, розрахунки відповідачем за надані послуги та виконані роботи було проведено лише частково на загальну суму 500 000 грн., внаслідок чого за вказаними господарськими операціями в нього виникла прострочена заборгованість в сумі 627 205,30 грн. А тому, на підставі ст.ст. 520, 521, 526, 530, 629 ЦК України та ст. ст. 193, 231 ГК України позивач просив задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на існування зустрічних однорідних (грошових) вимог та застосування до них положень ст. 601 ЦК України. З урахуванням акту звірки сторін, на дату подання позову заборгованість існує в сумі 577,42 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04 лютого 2016 року у справі (суддя Нікітенко С.В..) позов задоволено частково. Стягнуто з приватного підприємства "Віатранс" на користь державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» суму боргу у розмірі 577,42 грн. та 8,66 грн. судового збору. Провадження у справі в частині стягнення суми боргу у розмірі 544200 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмета спору. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судове рішення мотивовано тим, що обґрунтована заборгованість відповідача перед позивачем становить 577,42 грн., оскільки визнається самим відповідачем та підтверджується актом звірки розрахунків від 01.11.2015р.

ОСОБА_4 з платіжним дорученням № 511913 від 13.02.2015р. відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача відкритий у АТ «Златобанк» 544 200 грн. з призначенням платежу «оплата згідно договору № 5/139Д від 19.12.2013р.», які останній вважає помилково зарахованими та не враховує їх в рахунок погашення заборгованості за договором № 7/92Д від 18.12.2014р. Але позивач вказані кошти відповідачеві не повернув у звязку із запровадженням у Банку тимчасової адміністрації, з чого слідує, що відповідач має право вимоги до позивача щодо повернення цих грошових коштів, як помилкового перерахованих. ОСОБА_4 з ст. 601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Оскільки 27.01.20016р. відповідач передав позивачу заяву № 57 від 27.01.2016р., в якій заявив про застосування приписів ст. 601 ЦК України, то суд дійшов висновку, що зобовязання відповідача щодо сплати позивачу суми боргу за договором № 7/92Д від 18.12.2014р. у розмірі 544200 грн. та зобовязання позивача щодо повернення відповідачу безпідставно набутих коштів у розмірі 544 200 грн. припинені на підставі ст. 601 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України, у звязку із проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог з 27.01.2016р., тобто з дати отримання позивачем заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог. З огляду на викладене суд припинив провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 544 200 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки в цій частині спір відсутній.

Стосовно стягнення решти суми боргу суд зазначив про те, що з огляду на акти звірки розрахунків складені сторонами, а також з урахуванням зарахування судом зустрічних однорідних вимог у розмірі 544200 грн. та стягнення 577,42 грн., заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 82427,88 грн. за договором № 7/92Д від 18.12.2014р. відсутня . Оскільки позивачем в порушення вимог ст. 33, п.5 ч.2 ст. 54 ГПК України не надано обґрунтованого розрахунку суми боргу, не підтверджено його документальними доказами, що позбавляє суд можливості здійснити самостійний перерахунок суми боргу у розмірі 82427,88 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 82427,88 грн. є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні має бути відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ДП «ХМТП» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи і порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 601ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України та ст. 22, 32 ГПК України.

Скаржник зазначає, що висновки суду в частині необґрунтованого розрахунку суми боргу є безпідставними та ґрунтуються на неповному дослідженні доказів, що були подані ДП «ХМТП». Акт звірки був складений та підписаний сторонами з урахуванням сум, які були внесені відповідачем як авансові платежі за послуги, що на той момент ще не були надані відповідачу, проте не могли бути враховані при складанні зазначеного акту. ОСОБА_4 банківської виписки від 27.10.2015р. по рахунку ДП «ХМТП» №454, відповідачем було здійснено попередню оплату за закрите зберігання вантажів на складах на суму 68461,85 грн.

На думку скаржника, суд першої інстанції при визначенні зазначеної суми, що підлягає стягненню, дійшов необґрунтованого висновку про стягнення боргу в сумі 577,42 грн.

Також скаржник не погоджується з висновками суду в частині припинення провадження у справі про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 544200,00 грн.

ДП «ХМТП» в судовому засіданні заперечувало щодо застосування механізму передбаченого ст.601 ЦК України та згідно листа №18-10/9/36 від 01.02.2016р. адресованого ПП «Віатранс», повідомило останнього про те, що ДП «ХМТП» згодне на припинення зобовязання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. ОСОБА_4 платіжного доручення №1269 від 17.02.2015р. ДП «ХМТП» намагалося повернути кошти відповідачу, проте 13.02.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ЗЛАТОБАНК» №30, а тому платіжні доручення на перерахування коштів не могли бути виконані Банком у звязку з запровадженням тимчасової адміністрації.

Приватне підприємство «Віатранс» просить відмовити ДП «ХМТП» в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016р. залишити без змін та зазначає, що ДП «ХМТП» не надано суду жодного доказу існування заборгованості ПП «Віатранс» та доказів, що підтверджують її розмір, а саме у сумі 627 205,30 грн. Представники апелянта ані у позовній заяві, ані в ходу судового дослідження так і не змогли пояснити, оплата яких саме робіт (послуг) із посиланням на ОСОБА_4 приймання-передачі виконаних робіт не була оплачена апелянтом станом на день подання позову. Заборгованість ПП «Віатранс» перед ДП «ХМТП» становить 577,42 грн., що підтверджується, крім наданих актів приймання-здачі виконаних робіт та платіжних доручень, копією ОСОБА_4 звірки взаємних розрахунків між апелянтом та відповідачем станом на 01.11.2015р. ОСОБА_4 звірки апелянт зарахував зустрічні однорідні вимоги та визнав, що заборгованість ПП «Віатранс» за наслідками виконання обох договорів становить 577,42 грн. Враховуючи, що ДП «ХМТП» не повертає ПП «Віатранс» кошти у розмірі 544200,00 грн., а також не погоджується на зарахування зустрічних однорідних вимог за згодою сторін, то ПП «Віатранс» на власний розсуд скористався своїми цивільними правами, зарахувавши зустрічні однорідні вимоги в односторонньому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову ДП «ХМТП».

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2016р. апеляційна скарга Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт на рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016р. була прийнята до розгляду у складі судді-доповідача: ОСОБА_5, суддів-членів колегії: ОСОБА_6, ОСОБА_7, судове засідання у справі було призначено на 05.04.2016р.

05.04.2016р. в судовому засіданні у складі судді-доповідача: ОСОБА_5, суддів-членів колегії: ОСОБА_6, ОСОБА_7, розгляд справи відкладено на 28.04.2016р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 25.04.2016р. № 211 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи в звязку перебуванням судді Бєляновського В.В. у відпустці, визначено наступний склад колегії суддів - Величко Т.А. - головуючий суддя, судді-учасники: ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.04.2016р. апеляційна скарга Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт на рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016р. була прийнята до розгляду у складі колегії суддів - судді-доповідача: ОСОБА_6, суддів-членів колегії: ОСОБА_7, ОСОБА_8, судове засідання у справі призначено на 09.06.2016р.

09.06.2016р. в судовому засіданні було оголошено перерву, зобовязано сторін здійснити акт звірки на момент винесення рішення судом першої інстанції.

14.06.2016р. від ДП Херсонський морський торговельний порт супровідним листом надано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015р. по 04.02.2016р., який підписано в односторонньому порядку позивачем.

16.06.2016р. ПП «Віатранс» надано клопотання про приєднання до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015р. по 04.02.2016р., також підписаного в односторонньому порядку відповідачем..

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 18.12. 2014р. між Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" (Підприємство) і Приватним підприємством "Віатранс" (Клієнт) було укладено договір №7/92Д на виконання робіт, за умовами якого підприємство організовує і здійснює своїми силами і засобами за кошти клієнта наступні роботи: перевантаження вантажів клієнта, а саме - зернових та харчових вантажів насипом на експорт на каботаж, через зерновий перевантажувальний комплекс, криті склади підприємства, плав'ємності підприємства та/або клієнта, а також забезпечує короткочасне зберігання вантажу на підприємстві для накопичення суднових партій і подальшого відвантаження вантажу з підприємства на водний або інший вид транспорту.

Відповідно до п.1.4. договору за виконання підприємством робіт по даному договору клієнт здійснює оплату згідно умов даного договору.

Пунктом 6.2. договору сторони встановили, що розрахунки за роботи/послуги підприємства проводяться клієнтом шляхом здійснення попередньої та остаточної оплати робіт/послуг згідно рахунків підприємства. Остаточна оплата здійснюється за надані підприємством послуги/виконані роботи з урахуванням суми проведеної попередньої оплати.

ОСОБА_4 п.6.3.3. договору сторони встановили, що остаточний розрахунок здійснюється клієнтом згідно рахунків підприємства на остаточну оплату з додаванням підтверджуючих документів (актів виконання робіт (надання послуг)), які попередньо направляються факсом або по електронній пошті на адресу клієнта та в подальшому вручаються представнику клієнта (експедитора) під підпис або направляються поштою на адресу клієнта (експедитора). При цьому представник клієнта (експедитора) повинен бути належним чином уповноважений для одержання від підприємства документів для клієнта.

На виконання умов договору позивач у період з 06.04.2015 р. по 30.04.2015 р. надав відповідачу послуги пов'язані зі зберіганням зернових та харчових вантажів та роботи по перевалці вантажу силами та засобами підприємства, на загальну суму 1127205,30 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт та рахунками.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення договірних зобов'язань за надані позивачем послуги розрахувався частково, лише у розмірі 500000,00 грн., у зв'язку з чим за відповідачем утворилась прострочена заборгованість у розмірі 627205,30 грн.

Позивач також зазначає, що відповідач у відповіді на претензію позивача вказує, що відповідачем 13.02.2015р. було перераховано кошти на рахунок позивача, який відкритий у АТ "Златобанк" в сумі 544200,00 грн., з призначенням платежу «за договором № 5/139Д від 19.12.2013р.". Проте, на дату перерахування цих коштів - 13.02.2015р., договір № 5/139Д від 19.12.2013р. втратив свою дію.

Також згідно з постановою Правління Національного Банку України № 105 від 13.02.2015р. "Про віднесення ПАТ „Златобанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015р. № 30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "ЗЛАТОБАНК", згідно з яким з 14.02.2015р. у вказаному банку запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, тобто з 14.02.2015р. по 13.05.2015р. включно. Позивач намагався повернути кошти відповідачу згідно платіжного доручення №1269 від 17.02.2015р. у розмірі 544200,00 грн. (т.1 а.с. 55). Строк дії договору, зазначеного у призначенні платежу закінчився ще 31.12.2014р. На підставі п.5 ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" платіжні доручення на перерахування коштів не могли бути виконані банком у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації.

Отже, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 627205,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

ОСОБА_4 з ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту звірки розрахунків у період січень 2015 р. - жовтень 2015 р. згідно Договору №7/92Д від 18.12.2014р., позивач на замовлення відповідача виконав роботи на загальну суму 3780000,71 грн., а відповідач сплатив позивачу 3235223,29 грн., у зв'язку з чим сторони підтвердили, що станом на 31.10.2015р. відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 544777,42 грн. 01.11.2015р. сторони склали новий акт звірки розрахунків по взаєморозрахункам за Договорами №7/92Д від 18.12.2014р. та №5/139Д від 18.12.2013р., з якого вбачається, що станом на 01.11.2015р. відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 577,42 грн..

Оскільки у лютому 2015 року між сторонами не було здійснено звірки остаточних розрахунків за результатами виконання договору №5/139Д від 18.12.2013р., відповідач згідно платіжного доручення №511913 від 13.02.2015р. перерахував на розрахунковий рахунок позивача 544200,00 грн., у якому вказав призначенням платежу "Оплата згідно договору №5/139Д від 19.12.2013р, в т.ч. ПДВ 90700,00 грн.".

Позивач на даний час перераховані відповідачем згідно платіжного доручення №511913 від 13.02.2015р. кошти у розмірі 544200,00 грн. останньому не повернув та вважає їх помилково зарахованими та зазначає, що станом на дату платежу - 13.05.2015р., договір №5/139 від 19.12.2013р., зазначений у призначенні платежу, втратив свою силу.

З викладеного слідує, що відповідач має право вимоги до позивача щодо повернення грошових коштів у розмірі 544200,00 грн., як помилкового перерахованих, а позивач в свою чергу має право вимоги до відповідача по сплаті заборгованості за договором №7/92Д від 18.12.2014р. у розмірі 544777,42 грн.

Оскільки 544200,00 грн. - це помилково зараховані кошти, то за своєю правовою природою ці кошти є майном, що безпідставно набуті позивачем, а отже відповідач має право вимагати їх повернення в силу ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч.ч. 3, 5 ст. 203 ГК України господарське зобовязання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосовувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

ОСОБА_4 до ст. 601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вищий господарський суд України в п. 31 інформаційного листа від 07.04.2008 р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" розяснив, що згідно з ч.3 ст. 203 ГК України господарське зобовязання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правила містить і стаття 601 ЦК України. Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України " від 12.03.2009р. № 01-08/163, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється зарахуванням, зокрема, зустрічних однорідних вимог; таке зарахування може здійснюватись за заявою однієї із сторін. За змістом наведеної норми згоди іншої сторони у зобовязанні із зарахуванням вимог не вимагається. Закон не виключає можливості здійснення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог і в процесі судового розгляду. У такому випадку відповідна заява обовязково повинна мати письмову форму й адресуватися позивачеві, а її копія і докази надсилання позивачеві (чи одержання ним) подаватися господарському суд.

Таким чином, з наведених положень випливає, що зарахування вимог можливе за наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобовязань між двома особами, де кредитор одного зобовязання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна предявляти до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню. При цьому, характер зобовязань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Отже, оскільки за правовою природою заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань, то, якщо друга сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх прав до господарського суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги зустрічні однорідні та за ними настало право вимоги. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до суду з позовом про застосування відповідного способу захисту, зокрема, про визнання недійсним одностороннього правочину.

ПП «Віатранс» своїми листами від 24.03.2015р. №837, від 22.10.2015р. №771 заявило ДП «ХМТП» про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме зарахування вимоги ПП «Віатранс» до ДП «ХМТП» щодо повернення грошових коштів у розмірі 544200,00 грн., помилково сплачені ПП «Віатранс» на користь ДП «ХМТП» згідно платіжного доручення №511913 від 13.02.2015р. за Договором №5/139Д від 19.12.2013р. у рахунок заборгованості ПП «Віатранс» щодо оплати послуг за Договором №7/92Д від 18.12.2014р. та просило відобразити відповідне зарахування зустрічних однорідних вимог у ОСОБА_4 звірок або повернути заборгованість перед ПП «Віатранс» за Договором №5/139Д від 19.12.2013р.

У відповідь на лист ПП «Віатранс» від 22.10.2015р. №771 ДП «ХМПТ» підписав ОСОБА_4 звірки розрахунків між ПП «Віатранс» та ДП «ХМПТ» станом на 01.11.2015р. відповідно до наступних договорів: №5/139Д від 18.12.2013р. та №7/92Д від 18.12.2014р.

ОСОБА_4 даного ОСОБА_4 звірки ДП «ХМПТ» зарахував зустрічні однорідні вимоги та визнав, що заборгованість ПП «Віатранс» перед ДП «ХМПТ» за наслідками виконання обох договорів становить 577,42 грн.

27.01.2016р. відповідач передав позивачу заяву №57 від 27.01.2016р., в якій заявив про застосування приписів ст. 601 ЦК України, у зв'язку з чим суму у розмірі 544200,00 грн. слід зарахувати в рахунок погашення боргу відповідача перед позивачем за договором №7/92Д від 18.12.2014р. у розмірі 544777,42 грн.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог - це односторонній правочин, до якого застосовуються положення ст. 202 ЦК України, та який здійснюється без згоди іншої сторони за заявою лише однієї із сторін, тоді як особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно з моменту його набуття. Водночас, як уже зазначалося, у розумінні ст. 601 ЦК України заява однієї із сторін про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, який за своїм змістом має чітко відображати волевиявлення останньої, спрямоване на зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення зобов'язання.

Надана відповідачем заява №57 від 27.01.2016р. є такою, з її змісту вбачається волевиявлення сторони до зарахування зустрічних однорідних вимог, направлене на вчинення правочину та реальне настання правових наслідків у вигляді припинення зобов'язання.

За таких обставинах колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 544200,00 грн. та вважає, що зобовязання відповідача щодо сплати позивачу суми боргу за договором №7/92Д від 18.12.2014р. у розмірі 544200,00 грн. та зобовязання позивача щодо повернення відповідачу безпідставно набутих коштів у розмірі 544200,00 грн. припинені на підставі ст. 601 ЦК України, ст. ст. 202, 203 ГК України, у звязку із проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог з 27.01.2016р., тобто з дати отримання позивачем заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Також апеляційна інстанція погоджується з висновком господарського суду щодо необґрунтованості решти суми боргу у розмірі 83005,30 грн., адже відповідно до ОСОБА_4 звірки взаєморозрахунків між ДП «ХМПТ» та ПП «Віатранс» станом на 01.11.2015р. сума боргу останнього становить 577,42 грн. ОСОБА_9 підписано обома сторонами без зауважень.

Наданий позивачем на вимогу апеляційної інстанції акт звірки наявність боргу в розмірі 83005,30 грн. не підтвердив.

Судова колегія вважає, що всі доводи, заперечення та вимоги ДП Херсонський морський торговельний порт, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Посилання скаржника на відсутність підстав для застосування механізму передбаченого ст.601 ЦК України в спірних правовідносинах не заслуговує на увагу, адже ПП «Віатранс» має право вимоги до ДП «ХМПТ» щодо повернення грошових коштів у розмірі 544200,00 грн., помилково сплачених ПП «Віатранс» на користь ДП«ХМПТ» згідно платіжного доручення №511913 від 13.02.2015р. за договором №5/139Д від 19.12.2013р., в свою чергу ДП «ХМПТ» має право вимоги до ПП «Віатранс» по сплаті заборгованості у розмірі 544777,42 грн. щодо оплати послуг/робіт за Договором №7/92Д від 18.12.2014р. Отже, наявні усі умови для здійснення зарахування зустрічних однорідних грошових вимог в односторонньому порядку за заявою відповідача, чим і скористався останній.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016 року у даній справі без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Херсонський морський торговельний порт залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 04.02.2016р. у справі №923/1859/15 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя С.В. Таран