донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

08.06.2016 справа №913/282/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від12.04.2016р.
по справі№913/282/16 (суддя Ворожцов А.Г.)
за позовом:Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» м. Луганськ
простягнення заборгованості 1 731 162 457,29грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Енергоринок» м. Київ звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» м. Луганськ про стягнення 1 763 977 359,06грн., з яких: 1 136 435 232,86грн. суми основного боргу, 324 368 498,36грн. пені, 1 136 435,23грн. штрафу, 273 536 430,55грн. інфляційних нарахувань, 28 500 762,06грн. 3% річних.

Письмовою заявою № 01/44-3834 від 11.06.2016 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості та просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 1 103 620 331,09 грн.

За таких обставин загальна сума позову складає 1 731 162 457,29 грн., з яких: 1 103 620 331,09 грн. сума основного боргу, 324 368 498,36грн. пені, 1 136 435,23грн. штрафу, 273 536 430,55грн. інфляційних нарахувань, 28 500 762,06грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.04.2016р. позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» на користь Державного підприємства «Енергоринок» 1 103 620 331,09 грн. суми основного боргу, 159 973 774,07 грн. - інфляційних нарахувань та 28 500 762,06 грн. - 3 % річних, крім того, 154 275,53грн. судового збору. У задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку і просив рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що відповідачем представлено лише сертифікат ТПП, що, безумовно, підтверджує тільки факт наявності форс-мажорних обставин (проведення на території Луганської області антитерористичної операції), без зазначення наявності причинного звязку між зазначеними подіями та неможливістю підприємства відповідача виконати свої договірні зобовязання належним чином у спірний період. При цьому, його підприємницька діяльність з продажу електричної енергії охоплює не лише територію проведення АТО.

Крім того, позивач зазначає про те, що відповідачем не надано на підтвердження доводів щодо неможливості виконання своїх зобовязань у період з січня по квітень 2015 року, сертифіката ТПП України.

У доповненнях до апеляційної скарги апелянт посилається на невірне визначення до стягнення суми інфляційних нарахувань.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Направив клопотання про відкладення судового засідання.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та не задоволено, оскільки в ньому не визначено про намір надання додаткових доказів в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, а справа переглядається за наявними в ній доказами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2007р. між Державним підприємством «Енергоринок» (далі - ДПЕ) Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» (далі - ЕК) був укладений договір №3669/02 за умовами якого ДПЕ зобовязується продавати, а ЕК зобовязується купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору (п.2.1.).

Згідно з п. 4.1 договору ЕК надає до ДПЕ повідомлення про замовлення добове (по годинах) та місячне (по годинах) споживання електроенергії, повідомлення на замовлений місячний обсяг купівлі електроенергії з ОРЕ, а також інформацію про замовлений обсяг купівлі електроенергії з ОРЕ по всіх постачальниках електроенергії на території ліцензованої діяльності ЕК.

Пунктом 4.1.1 договору сторонами узгоджено, що в повідомленні про місячні обсяги купованої електроенергії обовязково зазначається замовлений обсяг електроенергії (кВт год.) на місяць в цілому та вартість замовленого обсягу купівлі електроенергії (грн.), а також розміри оплати по декадах або етапах. Розмір оплати по декадах або етапах визначається відповідно до п. 6.3 або п. 6.14 6.18 цього договору. В разі визначення оплати за п. 6.14 6.18 цього договору в повідомленні у графі останнього етапу розмір оплати записується словами по факту.

Документ, що підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДПЕ до ЕК, є підписаний з боку ДПЕ та ЕК та скріплений печатками Акт купівлі-продажу електроенергії (п. 4.13 договору.)

Згідно з п. 11.6. цей Договір укладено на термін з 01 квітня 2007 року до 31 грудня 2007 року. Дія Договору автоматично продовжується на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявила письмово про намір розірвати цей Договір за один місяць до дати закінчення строку дії цього Договору.

Додатковою угодою від 23.01.2009р. №5289/01 доповнено розділ 4 Договору після п.4.15 новими підпунктами, розділ 6 Договору новим підпунктом 6.14.1, п.п. 7.6.1. доповнено новим реченням, викладено в іншій редакції пункти п.6.5., змінено 5.10.1, 5.11, абзац третій п. 6.3., п.п. 6.3.1., п.п. 7.3.2., п.п. 7.3.5., п.п. 7.3.6., п.п. 7.4.4., п.7.7., п.8.2.

Додатковою угодою від 31.12.2014р. №11057/03 статтю 13 Договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» доповнено новими реквізитами Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання», всі інші умови договору залишаються незмінними.

Договір про купівлі-продажу електричної енергії від 28.03.2007р. №3669/02 та додаткові угоди до нього підписані з обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу за яким регулюються умови спірного договору та главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, а також несе відповідальність за порушення умов договору та правил користування електричною енергією.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з січня 2015 р. по квітень 2015 р. належним чином виконав зобовязання за договором, було відпущено 1344497,184 тис. кВт/год електроенергії, про що свідчать акти купівлі-продажу електричної енергії від 31.01.2015р., 28.02.2015р., 31.03.2015р., 30.04.2015р. підписані без зауважень представниками обох сторін.

Так, станом на 01.01.2016р. заборгованість відповідача складала 1 136 435 232,86грн., що підтверджується довідкою про стан заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» перед Державним підприємством «Енергоринок» за електроенергію за період з 01.01.2015р. по 30.04.2015р. та актом звірки від 28.01.2016р. №07/51-4-992, який підписано без зауважень представниками обох сторін.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що остаточний розрахунок за куплену ЕК в ДПЕ електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється ЕК до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, з поточних або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків ЕК. У цьому випадку ЕК зобов'язана обов'язково вказати призначення платежу. Якщо до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, ЕК не здійснила повну поточну оплату вартості електроенергії за розрахунковий місяць, ДПЕ надсилає до ЕК факсимільним зв'язком попередження про можливість обмеження споживання в обсязі недоплаченої ЕК в розрахунковому місяці електроенергії. Обмеження може бути застосоване ДПЕ після 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у порушення умов договору, відповідач не в повному обсязі виконав грошові зобов'язання з оплати електроенергії, внаслідок чого виник борг в сумі 1 103 620 331,09 грн., що підтверджується довідкою про стан заборгованості відповідача перед Державним підприємством «Енергоринок» за електроенергію за період з 01.01.2015р. по 30.04.2015р. станом на 01.03.2016р.

Крім того, відповідач проти отримання електричної енергії від позивача не заперечував.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду відносно того, що вимоги в частині стягнення боргу за куплену електричну енергію за період січень - квітень 2015 року в розмірі 1 103 620 331,09 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, позивачем нараховано пеню у розмірі 324 368 498,36грн. за період з 20.02.2015р. по 01.02.2016р. та штрафу з посиланням на п.7.3.2. спірного договору у розмірі 1 136 435,23грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% в сумі 28 500 762,06грн. за період з 15.02.2015р. по 01.02.2016р. та інфляційні витрати в сумі 273 536 430,55грн. за період з 15.02.2015р. по 01.02.2016р.

Пунктом 7.3.2 договору (в редакції додаткової угоди від 23.01.2009р.) в разі несплати ЕК за куплену в ДПЕ електроенергію в терміни, встановлені п. 6.4 цього договору, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ має право нараховувати пеню ЕК у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє не день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені та суми штрафу, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування пені в розмірі 324 368 498,36грн. за період з 20.02.2015р. по 01.02.2016р. та штрафу у розмірі 1 136 435,23грн.

13.01.2015р. було прийнято Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Відповідно до ст. 2 цього Закону встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Згідно до положень Статуту Державного підприємства «Енергоринок» підприємство є енергопостачальною компанією. При цьому, відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, як вбачається з Витягу з ЄДРПОУ Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне обєднання» м. Луганськ місцезнаходженням юридичної особи є: 91021, Луганська область, м. Луганськ, квартал Гайового, буд. 35А. Відповідно до Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р та від 02.12.2015р. № 1275-р підприємство відповідача знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція.

Встановивши, що відповідач є виконавцем житлово-комунальних послуг електричної енергії за регульованим тарифом і знаходиться на території проведення антитерористичної операції, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо обгрунтованої відмови в задоволенні вимог про стягнення заявлених пені та штрафу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% в сумі 28 500 762,06грн. за період з 15.02.2015р. по 01.02.2016р. та інфляційні витрати в сумі 273 536 430,55грн. за період з 15.02.2015р. по 01.02.2016р.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги повністю та стягнення з відповідача 3% в сумі 28 500 762,06грн. за період з 15.02.2015р. по 01.02.2016р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат таким вимогам не відповідає, зокрема, оскільки розрахунок проводився виходячи із сум заборгованості, що змінювались протягом одного місяця, тобто частинами, а не на суму заборгованості на останнє число місяця.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги посилання представника позивача, що такий розрахунок не заборонений законом, оскільки індекс інфляції визначається разом на цілий місяць та не може бути поділений за кількістю днів або тижнів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим розрахунком господарського суду, вважає його обґрунтованим, здійсненим на умовах законодавства та вважає що дана вимога підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача 273 536 430,55грн. за період з 15.02.2015р. по 01.02.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 12.04.2016р. по справі №913/282/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок» м. Київ на рішення господарського суду Луганської області від 12.04.2016р. по справі №913/282/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 12.04.2016р. по справі №913/282/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЛО.