КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/14393/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року

у справі № 910/14393/15 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України

до Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Державне підприємство «Укрвакцина»

про стягнення 5 108 034, 30 грн

за участю представників учасників судового процесу від :

від прокуратури: Колодчина Р.В., посвідчення № 041222 від 08.02.2016 року

від позивача: не з'явились

від відповідача : Лисик Г.М., довіреність № 1616/15.05-10-14 від 08.09.2015р.

від третьої особи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України (позивач у справі) з позовом до Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (відповідач у справі) про стягнення 5 108 034, 30грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем визначених договором про закупівлю за державні кошти №88/21-24 від 29.04.2013 року строків поставки продукції, що згідно п. 7.2. договору, ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для стягнення з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» 3 197 942,60 грн пені та 1 910 091,70 грн штрафу .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на користь Міністерства охорони здоров'я України 3 197 942 грн 60 коп. - пені, 1 910 091 грн 70 коп - штрафу. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на користь Державного бюджету України 72 080 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Приватне акціонерне товариство «По виробництву інсулінів «Індар» подав апеляційну скаргу №1642/15.05-04-14 від 16.09.2015 року, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/14393/15 змінено. Резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/14393/15 викладена в наступній редакції: «Позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на користь Міністерства охорони здоров'я України пеню в сумі 1098035,69 грн, штраф в сумі 587426,07 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» в дохід Державного бюджету України 21 113 грн 68 коп судового збору. Стягнуто з Міністерства охорони здоров'я України в дохід Державного бюджету України 48966,32 грн судового збору. Стягнуто з Міністерства охорони здоров'я України на користь Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» 25 525,06 грн за розгляд апеляційної скарги. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» в дохід Державного бюджету України 1100,00 грн судового збору.»

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2016 року касаційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 року у справі № 910/14393/15 скасовано, справу № 910/14393/15 направлено до Київського апеляційного господарського суду.

Направляючи справу на новий розгляд до апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України вказав на необхідність перевірки обґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку пені та штрафу з урахуванням визначених договором строків поставки спірного товару, наявності прострочення у поставці визначено препарату та з урахуванням проведеної у 2014 році відповідачем часткової оплати штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року справу №910/14393/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено розгляд справи на 20.04.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 року розгляд справи відкладався на 02.06.2016 року у зв'язку з неявкою у судове засідання представників апелянта та третьої особи.

Враховуючи неявку у судове засідання 02.06.2016 року представників третьої особи, розгляд справи відкладався в межах встановлених строків розгляду апеляційної скарги на 08.06.2016 року.

У судове засідання 08.06.2016 року представник третьої особи втретє не з'явились, про причини не явки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи ДП «Укрвакцина» повідомлене належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №907.

Представник позивача у судове засідання 08.06.2016 року не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

08.06.2016 року апелянтом до Київського апеляційного господарського суду подане клопотання про призначення у справі економічної експертизи, на вирішення якої просить поставити питання: Чи відповідають розрахунки штрафних санкцій за несвоєчасне поставлення ПАТ «По виробництву інсулінів «Індар» товару Пріорикс тм за договором від 29.04.2013 року №88/21-24 умовам та вимогам договору і чи підтверджуються вони документами з урахуванням умов договору та Додаткових угод №1від 13.12.2013 року , №2 від 31.12.2013 року, №3 від 11.04.2014 року, №4 від 26.05.2014 року, №5 від 29.07.2014 року та №6 від 31.07.2014 року? Чи є вірним розрахунки заявленої до стягнення суми штрафних санкцій позивача, наведені останнім у позовній заяві та у листі ДП «Укрвакцина» від 06.04.2015 року №01.05.20-05/330? Чи є вірним застосована кількість днів прострочення поставки у розрахунку заявленої до стягнення суми штрафних санкцій? Яка фактична сума штрафних санкцій ПрАТ «Індар» за договором від 29.04.2013 року №88/21-24?

У судовому засіданні 08.06.2016 року представником відповідача підтримано подане клопотання, прокурор щодо вирішення даного клопотання поклався на розсуд суду.

Дослідивши подане клопотання відповідача про призначення економічної експертизи, колегія суддів дійшла висновку про його необґрунтованість та про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано ст. 41 ГПК України, згідно з ч. 1 якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Поняття судової експертизи визначено у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» як дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими. Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Як вбачається із заявленого позову, його предметом є вимога про стягнення з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» штрафних санкцій за прострочення поставки вакцини Пріорикс тм за договором №88/21-24від 29.04.2013 року. В поданому клопотанні про призначення судової економічної експертизи відповідач просить суд призначити експертизу фактично з метою вирішення питання щодо вірності нарахування позивачем штрафних санкцій, визначення періоду їх нарахування.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до п. 1.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, серед основних видів судових експертиз є економічна експертиза. У розділі ІІІ даної Інструкції визначено завдання та орієнтовний перелік вирішуваних питань при призначені економічної експертизи, до яких питання вірності нарахування штрафних санкцій та періоду їх нарахування на вирішення судової експертизи не ставиться. Колегія суддів апеляційного суду, звертає увагу, що підставою призначення судової експертизи є необхідність спеціальних знань для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. З огляду на повноту наявних в матеріалах справи первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції з поставки товару та їх дати, та враховуючи умови укладеного між сторонами договору з відповідними Додатковими угодами до нього, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності у призначення економічної експертизи з питань визначення вірності розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій, оскільки такі питання суд може вирішити самостійно на підставі наявних у справі документів.

З огляду на зазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду зазначає про необґрунтованість та безпідставність клопотання Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі №910/14393/15.

У судовому засіданні 08.06.2016 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Прокурор у судовому засіданні 08.06.2016 року заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з урахуванням додатково поданих письмових пояснень щодо проведеного нарахування штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

29.04.2013 року між Міністерством охорони здоров'я України (замовник за договором, позивач) та Приватним акціонерним товариством «По виробництву інсулінів «Індар» (постачальник за договором, відповідач у справі) на підставі рішення Комітету з конкурсних торгів МОЗ України від 23.04.2013 року №37 укладено Договір про закупівлю товарів за державні кошти №88/21-24 (а.с. 17-19 том 1), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов'язався у 2013 році поставити препарати фармацевтичні, інші, зазначені в Специфікації (Додаток 1), (далі І товар), а замовник оплатити такий товар на умовах цього договору. Закупівля товару здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за бюджетною програмою КПКВК 2301400 «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру» за напрямом «Програми і централізовані заходи з імунопрофілактики». Товар постачається уповноваженому підприємству замовника ДП «Укрвакцина», з метою подальшої його поставки до закладів охорони здоров'я.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що постачальник забезпечує поставку товару, на умовах поставки DDP-Київ (у значенні міжнародних правил Інкотермс-2000) на склад уповноваженого підприємства замовника (Державне підприємство «Укрвакцина») за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, 66 а, 08704 у відповідності до узгодженого Графіку поставки (Додаток 2).

Згідно з п. 5.4. договору, приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною постачальника (в двох екземплярах), яка підписується матеріально-відповідальною особою постачальника і уповноваженим підприємством, на ту кількість товару, яка відповідає вимогам договору. В накладній обов'язково зазначається: торговельна назва, дозування, форма випуску, фасування, номери серій, кількість, назва виробника, ціна за одиницю товару та загальна вартість поставки.

Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1. договору).

Відповідно до п.7.2 договору у випадку затримки поставки товару понад термін, встановлений п.5.1. цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожний день прострочення поставки товару, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7% (семи відсотків) від вартості непоставленого (неприйнятого) товару, а у разі здійснення попередньої оплати відповідач, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає позивачу кошти з урахуванням індексу інфляції.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» штрафних санкцій у зв'язку з простроченням строків поставки визначених договором препаратів, а саме у зв'язку з прострочення поставки Лот 10 - вакцина Пріорикс тм.

Згідно з додатком №2 до договору «Графік поставки» сторони домовились, що відповідач зобов'язаний поставити, серед іншого, лот 10 - вакцина Пріорикс в кількості 893750 доз, вартістю 33,32 грн. за одиницю, на загальну суму закупівлі 29779750,00 грн, з яких 446 870 доз на суму 14 889 708,40 грн повинно бути поставлено у в липні, 446880 доз на суму 14 889 708,40 грн - у жовтні.

На виконання умов договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар згідно видаткової накладної №000749 від 19.11.2013р. (а.с. 40 том 1) - ПРІОРИКС в кількості 520 000 доз, вартістю 33,32 грн. за дозу, на загальну суму 17 326 400,00 грн.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що визначена сторонами у графіку поставки кількість вакцин, що повинна була бути поставлена у липні 2013 року: 446 870 доз на суму 14 889 708,40 грн, фактично поставлена відповідачем лише 19.11.2013 року, тобто з прострочкою у 110 днів (з 01.08.2013 року по 18.11.2013 року). Вакцина, поставка якої була визначена у жовтні 2013 року, поставлена відповідачем лише частково у кількості 73 130 доз загальною вартістю 2 436 691,60 грн з прострочкою у вісімнадцять днів (з 01.11.2013 року по 18.11.2013 року). Вакцина Пріорикс у кількості 373 758 доз (446 880 доз, заплановано до поставки, - 73 130 доз, фактично поставлено) вартістю 33,32 грн за одиницю, поставка якої повинна була відбутись у жовтні 2013 року, залишилась недопоставленою відповідачем.

Враховуючи те, що відповідач прострочив поставку вакцини, яка повинна була бути поставлена у липні 2013 року на загальну суму 14 889 708,40 грн, позивачем нараховано до стягнення пеню за весь період прострочки, а саме з 01.08.2013 року по 19.11.2013 року в розмірі 1652757,63 грн з розрахунку 0,1% вартості несвоєчасно поставленого товару та 7% штрафу у сумі 1 042 279,58 грн. У зв'язку з простроченням поставки вакцини, яка повинна була бути поставлена у жовтні 2013 року, а поставлена лише частково 19.11.2013 року - нараховано пеню за період з 01.11.2013 року по 19.11.2013 року у розмірі 46 297,14 грн з розрахунку 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого препарату (від вартості 2 436 691,60 грн тобто від вартості вакцини, яка фактично була поставлена відповідачем 19.11.2013 року, але поставлена з прострочкою). Відтак, нарахування позивачем 1652757,63 грн пені, 1 042 279,58 грн штрафу за період з 01.08.2013 року по 18.11.2013 року за несвоєчасну поставку вакцини на суму 14 889 708,40 грн та 46 297,14 грн пені за прострочення поставки вакцини на 18 днів на суму непоставленого товару 2 436 691,60 грн є правомірним та обґрунтованим.

13.12.2013 року між Міністерством охорони здоров'я України та Приватним акціонерним товариством «По виробництву інсулінів «Індар» була підписна додаткова угода №1 до договору від 29.04.2013р. (а.с. 22 том 1), за умовами якої сторони внесли зміни до специфікації та графіку поставки, виклавши їх у нових редакціях.

Відповідно до Специфікації та Графіку поставки (а.с. 23-24 том 1) в редакції додаткової угоди №1 відповідач зобов'язався поставити, в тому числі, лот 10 - вакцина ПРІОРИКС в кількості 723 950 доз, вартістю 33,32 грн. на суму закупівлі 24 122 014,00 грн. з терміном поставки: 446870 доз в липні та 277 080 доз в жовтні, а також 169 800 доз, вартістю 32,99 грн за одиницю на загальну суму закупівлі 5 601 702,00 грн з терміном поставки в жовтні.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши умови Додаткової угоди №1 від 13.12.2013 року, укладеної між сторонами в межах дії договору від 29.04.2013, за яким поставка здійснювалась за рахунок коштів Держаного бюджету України на 2013 рік, врахувавши пояснення представників сторін, встановив, що уклавши Додаткову угоду №1 від 13.12.2013 року, сторонами фактично було змінено кількість доз вакцини та їх вартість, що поставляється відповідачем, саме у жовтні 2013 року, однак термін поставки такої вакцини залишився незмінним, а саме поставка повинна була здійснюватись у 2013 році. Сторонами узгоджено, що у жовтні відповідачем поставляється вакцина у кількості 277 080 доз з ціною за одиницю - 33,32 грн, загальною вартістю 9 232 305,60 грн та у кількості 169 800 доз з ціною за одиницю 32,99 грн загальною вартістю 5 601 702,00 грн.

На виконання умов договору з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 13.12.2013 року, відповідач поставив, а позивач прийняв товар Пріорикс в кількості 169 800 доз вартістю 32,99 грн за одиницю на загальну суму 5 601 702,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №000860 від 18.12.2013р (а.с .42 том 1).

Вищенаведене свідчить, що поставку вакцини Пріорикс у кількості 169 800 доз з ціною за одиницю 32,99 грн загальною вартістю 5 601 702,00 грн відповідач прострочив на 47 днів (з 01.11.2013 року по 17.12.2013 року), оскільки повинен був поставити у жовтні 2013 року. Відповідно залишилась недопоставленою вакцина Пріорикс з ціною за одиницю 33,32 грн на загальну суму 6 795 614,00 грн (оскільки вакцина з даною ціною повинна була бути поставлено у жовтні на загальну суму 9 232 305,60 грн, проте поставлена відповідачем згідно видаткової накладної №000749 від 19.11.2013р частково лише на суму 2 436 691,60 грн).

З урахуванням наведеного, позивачем відповідно до умов договору нараховано до стягнення пеню у розмірі 268 881,70 грн з розрахунку 0,1% з вартості простроченого товару (вакцини за ціною 32,99 грн за одиницю) - 5 601 702,00 грн за період прострочки з 01.11.2013 року по 18.12.2013 року та штраф в розмірі 392 119,14 грн - 7% від зазначеної суми та нараховано пеню в розмірі 1 230 006,13 грн на суму недопоставленого товару (вакцини за ціною 33,32 грн за одиницю) - 6 795 614,00 грн за період з 01.11.2013 року по 01.04.2014 року та штраф в розмірі 475 692,98 грн - 7% від вартості непоставленої у строк вакцини.

31.12.2013 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №2, відповідно до якої сторони погодили продовжити дію договору від 29.04.2013р. №88/21-24 до 01.08.2014р (а.с. 25).

Додатковими угодами №3 від 11.04.2014 року та №4 від 26.05.2014 року (а.с. 25-27 том 1) сторонами вносились зміни до умов поставки препаратів Інфанрикс (лот 4, 6).

29.07.2014р. між позивачем та відповідачем була підписна додаткова угода №5 до договору від 29.04.2013р. (а.с. 28), за умовами якої сторони домовились, що «закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань за цим договором, включаючи виконання зобов'язань щодо поставки та оплати товару на суму 6795603,00 грн. у 2014 році».

Відповідно до п.2 додаткової угоди №5 сторонами погоджено зміни до специфікації та графіку поставки недопоставленої за договором вакцини Пріорикс на суму 6795603,00 грн, виклавши їх у нових редакціях, що додаються.

Відповідно до специфікації в редакції додаткової угоди №5 відповідач зобов'язався поставити лот 10 - вакцина ПРІОРИКС в кількості 190620 доз, вартістю 35,65 грн. на суму закупівлі 6795603,00 грн. з терміном поставки в липні 2014р.

31.07.2014р. між сторонами була підписна додаткова угода №6 до договору від 29.04.2013р. (а.с. 30), за умовами якої сторони внесли зміни та виклали п.1 додаткової угоди №5 від 29.07.2014р. в наступній редакції: «Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань за цим договором, включаючи виконання зобов'язань щодо поставки та оплати товару на суму 6726979,80 грн. у 2014році».

Відповідно до п.2 додаткової угоди №6 сторони домовились внести зміни до специфікації та графіку поставки, виклавши їх у нових редакціях, відповідно до яких ПАТ «По виробництву інсулінів «Індар» зобов'язався поставити лот 10 - вакцина ПРІОРИКС в кількості 190620 доз, вартістю 35,29 грн. за одиницю на суму закупівлі 6726979,80 грн. з терміном поставки в липні 2014р.

З наявної в матеріалах справи видаткової накладної №000639 від 31.07.2014р. (а.с. 42 том 1) вбачається, що відповідач на виконання умов договору з урахуванням внесених у липні 2014 року змін згідно Додаткової угоди № 6 поставив Пріорикс в кількості 190620 доз, вартістю 35,29 грн., на загальну суму 6726979,80 грн.

Вищенаведені встановлені судом та підтверджені матеріалами справи обставини свідчать, що відповідач всупереч умов договору допустив порушення визначених договором з урахуванням Додаткових угод строків поставки вакцини Пріорикс, що відповідно є підставою для застосування передбаченої договором відповідальності. При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що уклавши Додаткові угоди сторони змінили строк поставки визначених препаратів та перенесли їх на 2014 рік, оскільки згідно договору сторонами був визначений строк поставки вакцини Пріорикс липень та жовтень 2013 року, Додатковими угодами №5 від 29.07.2014р та №6 від 31.07.2014р. сторонами визначено строк поставки - липень 2014 року лише для обсягів недопоставленої у 2013 році партії вакцини. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на момент підписання цих угод, відповідачем вже була допущена прострочка в поставці даної вакцини, що наділяє позивача правом вимагати сплати пені та штрафу за вчинене відповідачем порушення.

Частинами першою та другою ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт несвоєчасної поставки відповідачем визначеного договором товару належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, що відповідно є підставою для застосування до винної особи відповідальності, яка передбачена умовами договору.

Частиною 1 ст. 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості

Згідно п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14, штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

З огляду на те, що укладений договір є державним контрактом, що його виконання здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, що штрафні санкції, які просить стягнути позивач, застосовуються саме за порушення негрошового зобов'язання, колегія суддів дійшла висновку, про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення поставки та штрафу в розмірі 7% від вартості товару, з яких допущено прострочення.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Аналогічна позиція викладена у поставі Верховного Суду України від 15.01.2015 року №3-204гс14.

У той же час із наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено ним з урахуванням дня, в який відбулася поставка товару, що суперечить нормам чинного законодавства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, здійснивши перерахунок пені з розрахунку 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару: 14 889 708,40 грн за період прострочки 01.08.2013 року по 18.11.2013 року, від суми 2 436 691,60 грн за період прострочки з 01.11.2013 року по 18.11.2013 року, від суми 5 601 702,00 грн за період прострочки з 01.11.2013 року по 17.12.2013 року та від суми 6 795 614,00 грн за період з 01.11.2013 року по 01.04.2014 року, дійшла висновку, що з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на користь Міністерства охорони здоров'я України підлягає стягненню 2 977 941,69 грн пені та 1 910 091,70 грн штрафу з розрахунку 7% від вартості несвоєчасно поставленого товару, з яких відповідачем допущено прострочення більше 30 днів.

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що 28.04.2014р. відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 1693945,32 грн в оплату штрафних санкцій за порушення термінів поставки товарів згідно договору №88/21-24 від 29.04.2013р., що підтверджується копіями виписки з рахунку від 05.05.2014р., та платіжним дорученням №1583 від 28.04.2014р. та не заперечується сторонами.

Беручи до уваги правову природу заявлених до стягнення сум, приписи ст. 534 ЦК України, відсутність у договорі порядку зарахування сплачених на користь замовника штрафних санкцій, а також те, що сплачені відповідачем 1 693 945,32 грн кошти фактично повністю покривають нарахований позивачем штраф, колегія суддів дійшла висновку, що сплачені відповідачем згідно платіжного дорученням №1583 від 28.04.2014р кошти зараховуються саме в оплату штрафу.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на користь Міністерства охорони здоров'я України підлягає стягненню 2 977 941,69 грн пені та 216 146,38 грн штрафу (1 910 091,70 грн, заявлений до стягнення розмір штрафу, - 1 693 945,32 грн, сплачені відповідачем ще до звернення з позовом до суду).

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, однак, враховуючи невірність проведеного розрахунку пені та штрафу, рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/14393/15 підлягає частковому скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 названого Закону (в редакції чинній на момент звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір підлягає сплаті у розмірі 2% від ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827 грн, враховуючи встановлений ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» місячний розмір мінімальної заробітної плати) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080,00 грн); з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (тобто 1218 грн).

Згідно з п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року (в редакції, яка діяла на момент звернення з даним позовом до суду) приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що при зверненні заступника прокурора (який був звільнений від сплати судового збору) до суду з позовом про стягнення 5 108 034,30 грн штрафних санкцій, до сплати підлягав максимальний розмір судового збору станом на 05.06.2015 року - 73 080,00 грн, то, враховуючи часткове задоволення позову у сумі 3 194 088,07 грн (з яких 2 977 941,69 грн пеня та 216 146,38 грн штрафу), апеляційний господарський суд зазначає, що судовий збір у розмірі 73 080,00 грн підлягає стягненню в доход Державного бюджету України пропорційно задоволених позовних вимог: з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» в сумі 45 697 ,41 грн судового збору та з Міністерства охорони здоров'я України в сумі 27 382,59 грн.

Відповідно до підпункту 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (в редакції згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судовий збір» від 3 вересня 2015 року N 670-VIII) за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015р. у справі №910/14393/15, згідно з п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діє на момент звернення апелянта з апеляційною скаргою) апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 80388,00 грн. (73080,00 * 110% /100). Проте, Приватне акціонерне товариство «По виробництву інсулінів «Індар» за подання апеляційної скарги сплатило 79 288,00 грн згідно платіжного доручення №3155 від 16.09.2015р. (а.с. 196 том 1), тобто судовий збір сплачено в розмірі, меншому, ніж встановлено п.п.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, відповідно до ч.2 п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011р. № 7 у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження, тому з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачена сума судового збору за подання апеляційної скраги в розмірі 1100,00 грн. (80388,00 грн. - 79288,00 грн.).

Беручи до уваги те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» задоволена судом частково, то з Міністерства охорони здоров'я на користь відповідача у справі підлягає стягненню 30 120,84 грн судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що згідно з абз. 2 п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення. При цьому, при розподілі судового збору слід також враховувати положення п. 2.23 даної постанови, згідно якої у випадках виявлення факту недоплати судового збору вже після прийняття скарги до розгляду, така сума підлягає достягненню за результатами розгляду справи.

Згідно підпункту 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви. Таким чином, за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 року Міністерство охорони здоров'я України повинно було сплатити судовий збір в розмірі 87 696,00 грн (73080,00 * 120% /100), однак сплатило згідно платіжного доручення №18 від 26.01.2016 року (а.с. 11 том 2) лише 31 115,31 грн , тобто судовий збір сплачено в розмірі, меншому, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір». Враховуючи те, що позивач не був звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а також те, що приймаючи рішення за результатами нового розгляду справи суд повинен здійснити розподіл судового збору в тому числі і за подання касаційної скарги в загальному порядку відповідно до ст. 49 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з Міністерства охорони здоров'я України до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню 56 580,69 грн судового збору, недоплаченого за подання касаційної скарги. Водночас, з урахуванням часткового задоволення позову, беручи до уваги вимоги ст. 49 ГПК України, з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на користь Міністерства охорони здоров'я України підлягає стягненню 54 836,90 грн судового збору за подання касаційної скарги - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 2ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/14393/15 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2015 року у справі №910/14393/15 скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ) на користь Міністерства охорони здоров'я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) 2 977 941 (два мільйона дев'ятсот сімдесят сім тисяч дев'ятсот сорок одна) грн 69 коп пені, 216 146 (двісті шістнадцять тисяч сто сорок шість) грн 38 коп штрафу.

3. В іншій частині позову відмовити.

4.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ) в доход Державного бюджету України 45 697 (сорок п'ять тисяч шістсот дев'яносто сім) грн 41 коп судового збору за подання позовної заяви.

5. Стягнути з Міністерства охорони здоров'я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) в доход Державного бюджету України 27 382 (двадцять сім тисяч триста вісімдесят два) грн 59 коп судового збору за подання позовної заяви.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ) до спеціального фонду Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУ ДКСУ у м. Києві; Код отримувача: 37993783; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 2001; Код класифікації доходів бюджету: 22030101) 1 100 (одна тисяча сто) грн 00 коп недоплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Міністерства охорони здоров'я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) на користь Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ) 30 120 (тридцять тисяч сто двадцять) грн 84 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Міністерства охорони здоров'я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) до спеціального фонду Державного бюджету України (Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м.Києва, 22030104; Код отримувача: 38004897; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 0007) 56 580 (п'ятдесят шість тисяч п'ятсот вісімдесят) грн 69 коп недоплачену суму судового збору за подання касаційної скарги.

7. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «По виробництву інсулінів «Індар» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ) на користь Міністерства охорони здоров'я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) 54 836 (п'ятдесят чотири тисячі вісімсот тридцять шість) грн 90 коп судового збору за подання касаційної скарги.

8. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

9. Справу №910/14393/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко