донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.06.2016 справа № 905/785/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоСкакун О.А.,
суддів:Чернота Л.Ф., , Татенко В.М.,
за участю представників сторін:
від позивача:Ткаченко С. В. за дов. № 196 від 28.03.2016,
від відповідача 1): від відповідача 2):не з'явився, не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ,
на рішення Господарського суду Донецької області
від14.04.2016
по справі№905/785/16 (Мальцев М. Ю.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ,
до1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Донецьк, 2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, м. Харків,
пропро розірвання договору оренди та звільнення від сплати орендної плати

Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк», Орендар), м. Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6, Орендодавець 1), м. Донецьк, та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7, Орендодавець 2), м. Харків, про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2007 та звільнення від орендної плати.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.04.2016 у справі № 905/785/16 позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково та розірвано Договір оренди нежитлового приміщення від 25.10.2007. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2016 у справі № 905/785/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення від орендної плати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Заявник апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і вважає, що місцевий господарський суд помилково не застосував до спірних правовідносин приписи частини шостої статті 762 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині звільнення позивача від орендної плати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи і заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Представники відповідача 1 і відповідача 2 у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності, з чим погодився представник позивача.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд -

В С Т А Н О В И В :

Між ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_7 та ПАТ «ВТБ Банк» 25.10.2007 було укладено Договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір), за умовами якого Орендодавці зобов'язуються передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме: нежитлове приміщення під магазин непродовольчих товарів загальною площею 75, 0 м2 на першому поверсі житлового будинку літ. А-5 з прибудовою літ А5-1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 23-33).

Згідно з п. 2.1 Договору факт передачі об'єкта оренди Орендареві підтверджується актом прийому-передачі в оренду об'єкта оренди, який підписується сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору за оренду об'єкта оренди Орендар сплачує Орендодавцям орендну плату в національній валюті України у розмірі, встановленому цим Договором.

У п. 5.6 Договору сторони узгодили, що орендна плата за цим Договором вноситься на підставі рахунків, які виписуються Орендодавцями і передаються Орендареві не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за тим календарним місяцем, за який має вноситися Орендарем орендна плата за оренду об'єкта оренди.

Згідно з п. 8.2 Орендар не несе відповідальності за невнесення чи несвоєчасне внесення орендної плати та (або) плати за комунальні послуги за цим Договором, якщо невнесення або несвоєчасне внесення орендної плати та (або) плати за спожиті комунальні послуги Орендарем було спричинено ненаданням Орендодавцями відповідних рахунків на внесення орендної плати та (або) рахунків і актів на внесення плати за комунальні послуги, чи наданням Орендареві таких рахунків і актів із порушенням строків, встановлених Договором.

Цей Договір укладено строком на 7 років. Обчислення строку Договору оренди починається з моменту підписання Акту прийому-передачі в оренду (п. 9.1 Договору).

Відповідно до п. 9.2 Договору за відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов цього Договору протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору він вважається продовженим на такий самий строк і на таких самих умовах, які були передбачені Договором.

Пізніше сторони уклали низку Додаткових угод до спірного Договору. Зокрема, Додатковою угодою № 4 від 05.06.2013 сторони узгодили викласти преамбулу Договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2007 у новій редакції, згідно з якою ФОП ОСОБА_6 визнається Орендодавцем за цим Договором (а. с. 40-42).

У зв'язку з неможливістю використовувати нежитлове приміщення, передане ПАТ «ВТБ Банк» за спірним Договором, позивач звернувся до господарського суду з позовом про розірвання зазначеного Договору оренди та звільнення від орендної плати.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст спірного Договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 ЦК України, § 5 глави 30 ГК України.

Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 651 ЦК України визначено підстави для розірвання договору. Зокрема, відповідно до частини другої зазначеної статті договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Договір може бути розірваний за згодою сторін у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання (частина перша статті 652 ЦК України).

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною другою статті 652 ЦК України встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Позивач у цьому випадку повинен довести, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна не настане, а також, що його вина в неусуненні причин такої зміни відсутня.

Як зазначає позивач та вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору, при вчиненні спірного правочину сторони розраховували на його належне виконання: ПАТ «ВТБ Банк» мало на меті користуватись нежитловим приміщенням, а ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 - отримувати плату за надання права такого користування.

Починаючи з 24.07.2014, Національним банком України запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи в Донецькій, Луганській областях та Автономній Республіці Крим. Особливості організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі визначено постановою Правління Національного банку України від 22.07.2014 № 435.

Через наявність терористичної загрози на території Донецької та Луганської областей на підставі постанови Правління Національного банку України № 466 від 06.08.2014 було призупинено здійснення фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, зокрема у м. Донецьк, внаслідок чого наказом директора відділення «Донецька регіональна дирекція ПАТ «ВТБ Банк» № 386-ад від 29.07.2014 була також призупинена робота відділення «Черемушки» ПАТ «ВТБ Банк» (а. с. 50).

Зазначене відділення було виключено з Державного реєстру банків 25.03.2015, про що свідчить електронне повідомлення Національного банку України від 27.03.2015 № 24-00011/20637 (а. с. 59).

З наведеного вбачається, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути, а ризик неможливості використання приміщення за таких обставин ані умовами Договору, ані звичаями ділового обороту на орендаря не покладено.

Крім того, внаслідок продовження строку дії Договору оренди та неможливості використовувати спірне приміщення обидві сторони будуть позбавлені того, на що вони розраховували при укладенні правочину.

Неможливість виконання зобов'язань ПАТ «ВТБ Банк» за спірним Договором внаслідок актів тероризму на території Донецької області та видання обмежуючих актів органами державної влади, починаючи з 30.07.2014, посвідчено Сертифікатом Торгово-промислової палати України № 4543 від 30.06.2015 (а. с. 60), який в силу приписів статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є єдиним належним та достатнім доказом настання обставин непереборної сили.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки позивач довів наявність сукупності всіх передбачених частиною другою статті 652 ЦК України умов розірвання спірного Договору при істотній зміні обставин.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

При цьому, згідно з частиною першою статті 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

ПАТ «ВТБ Банк» у позовній заяві також просить звільнити його від орендної плати на підставі частини шостої статті 762 ЦК України у зв'язку з неможливістю використовувати спірне приміщення з 30.07.2014 через настання обставин непереборної сили.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Частина перша статті 55 Конституції України, відповідно до якої права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав і свобод (рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічні положення закріплені у статті 1 ГПК України, відповідно до якої підприємства мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зміст зазначених у статті 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від орендної плати безпосередньо в силу закону, а у разі порушення, оспорення чи невизнання свого права може звернутися до суду для його захисту та відновлення.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази виставлення Орендодавцями рахунків на сплату орендної плати, а також звернення Орендодавців до ПАТ «ВТБ Банк» з вимогою про внесення такої плати або з відповідним позовом до господарського суду, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення, оспорення чи невизнання прав або охоронюваних законом інтересів позивача, а тому вважає, що позовні вимоги про звільнення від орендної плати не підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи ПАТ «ВТБ Банк» про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог, посилаючись на обрання позивачем невірного способу захисту, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевий господарський суд залишив позовні вимоги без задоволення у зв'язку з відсутністю порушення права ПАТ «ВТБ Банк», з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «ВТБ Банк» не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2016 у справі № 905/785/16 підлягає залишенню без змін з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2016 у справі № 905/785/16 залишити без задоволення

Рішення Господарського суду Донецької області від 14.04.2016 у справі № 905/785/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Л.Ф. Чернота

В.М. Татенко