РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016Справа №910/5382/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ФІНАНС";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

про: визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та зобов'язання вчинити дії.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Голубєва І.В. - за довіреністю від 05.05.2016 № б/н;

відповідача: Поцелов А.О. - за довіреністю від 08.04.2016 № б/н;

від третьої особи: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "ДЕЛЬТА БАНК" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ФІНАНС" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ході роботи комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, яка створена на підставі наказу уповноваженої особи фонду на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК" від 11.03.2015 № 67, оформлено протокол від 11.08.2015 № 47, відповідно до якого були виявлені ознаки нікчемності укладеного між позивачем та відповідачем договору про відступлення права вимоги від 28.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1025, передбачені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням вказаної обставини позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 28.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1025 та зобов'язання відповідача повернути позивачу оригінали договорів та документів, переданих на виконання вказаного договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/5382/16. Розгляд справи призначено на 16.05.2016.

В судовому засіданні 16.05.2016 оголошено перерву до 23.05.2016.

Ухвалою від 23.05.2016 господарським судом міста Києва продовжено строк розгляду спору та оголошено перерву до 30.05.2016. Вказаною ухвалою допущено до участі у справі фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідач, у свою чергу, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив та додаткові заперечення, якими позов відхилив повністю з тих підстав, що умови оспорюваного правочину не відповідають підставам нікчемності правочину, які встановлені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Представником фонду гарантування вкладів фізичних осіб подані до суду письмові пояснення в яких вказані аналогічні підстави для задоволення позову, які наведені позивачем в поданій до суду позовній заяві.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 30.05.2016 відклав розгляд даної справи на 06.06.2016.

Представник фонду гарантування вкладів фізичних осіб був присутній в судовому засіданні 30.05.2016, в якому судом оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 06.06.2016, відтак повідомлений про дату, час та місце наступного судового засідання належним чином.

В судовому засіданні 06.06.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників позивача та відповідача по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - позивач/Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ФІНАНС" (далі - відповідач) укладено договір про відступлення права вимоги від 28.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1025 (далі - Договір про відступлення права вимоги/оспорюваний правочин), відповідно до предмету якого (п. 1.1) позивач передав а відповідач прийняв право вимоги належного виконання зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІСТЬ" (далі - позичальник), за кредитним договором від 17.10.2007 № 22/69/07-КЛТ, та за договорами забезпечення:

- іпотечним договором від 17.10.2007 № 22/69/101/07-ІЛТ, укладеним між публічним акціонерним товариством "КРЕДИТПРОМБАНК" та позичальником;

- договором застави від 15.08.2008 № 22/69/З03/08-ЗЛТ, укладеним між публічним акціонерним товариством "КРЕДИТПРОМБАНК" та позичальником;

- договором застави від 02.03.2009 № 22/69/З05/08-ЗЛТ, укладеним між публічним акціонерним товариством "КРЕДИТПРОМБАНК" та позичальником;

- договором поруки від 19.10.2007 № 22/69/П01/07-ПКЛТ, укладеним між публічним акціонерним товариством "КРЕДИТПРОМБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОРЕМСЕРВІС".

Пунктом 1.3 Договору про відступлення права вимоги визначено, що ціна відступлення права вимоги становить 45.000.000,00 грн.

На підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК", згідно якого з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 № 147, строк здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК" продовжено по 02.10.2015 включно.

Постановою Національного банку України від 02.10.2015 № 664 відкликано банківську ліцензію та запроваджено процедуру ліквідації публічному акціонерному товаристві "ДЕЛЬТА БАНК".

Відповідно до ч. 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписами частини 3 статті 38 Закону встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі наказу від 11.03.2015 № 67 створено комісію з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

В ході роботи вказаної комісії, оформленої протоколом від 11.08.2015 № 47, затвердженим уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації, було виявлено ознаки нікчемності, передбачені частиною третьою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: Договору про відступлення права вимоги.

По-перше: позивачем було порушено норми п 3 п. 3 ч. 38 статті Закону, оскільки ціна відступлення права вимоги становить 45.000.000,00 грн. без податку на додану вартість, тоді як загальна сума вимог, які виникли і нараховані за кредитним договором від 17.10.2007 № 22/69/07-КЛТ та які були передані відповідачу на день укладення оспорюваного правочину складає 12.496.652,62 доларів США, який за офіційним курсом НБУ, встановленим на 14:00 27.08.2014 складає 173.590.676,63 грн.

Так, оспорюваний правочин, на думку позивача, фактично був вчинений сторонами за ціною, яка є значно меншою від її оціночної вартості.

По-друге: у зв'язку з передачею прав вимоги за договорами забезпечення за кредитним договором від 17.10.2007 № 22/69/07-КЛТ позивачем було порушено норми п 1 п. 3 ч. 38 статті Закону, оскільки банк надав відповідачу, що є кредитором Банку, переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку.

По-третє: правомірність висновків відносно наявності нікчемності оспорюваного правочину також підтверджується звітом аудиторської фірми "ІНТЕР-АУДИТ" про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій Банку. В ході проведення аналітичних процедур за період один рік, початком якого є 01.03.2014 встановлено, що основні зміни за розмірами статей активів/пасивів Банку, які не пов'язані із зміною валютних курсів, відбувались за залишками кредитної заборгованості клієнтів.

В подальшому уповноваженою особою на виконання умов Закону 26.08.2015 направлені повідомлення про нікчемність правочинів на адресу відповідача, позичальника, товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОРЕМСЕРВІС" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є.

Спір між сторонами судового процесу на думку позивача, виник у зв'язку з тим, що до укладеного між сторонами спору Договору про відступлення права вимоги слід застосувати правила, встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, з тих підстав, останній має ознаки нікчемності передбачені частиною 3 статті 38 Закону, що також встановлено в затвердженому уповноваженою особою фонду протоколі комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 11.08.2015 № 47.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відступлене на користь відповідача право вимоги до позичальника було набуте позивачем у публічного акціонерного товариства "КРЕДИТПРОМБАНК" за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Швченко Д.Г. за реєстровим номером 2466. Відповідно до вказаного договору позивач, сплативши купівельну ціну в загальній сумі 34.880.101,93 грн., набув право вимоги за кредитним договором від 17.10.2007 № 22/69/07-КЛТ до позичальника за невиконаним грошовим зобов'язанням на загальну суму 99.885.744,39 грн.

Таким чином позивач, не будучи первісним кредитором позичальника здійснив факторингову операцію, викупивши з дисконтом від номіналу заборгованості у публічного акціонерного товариства "КРЕДИТПРОМБАНК" право вимоги до позивальника за 34.880.101,93 грн. та в подальшому реалізувавши набуте право вимоги до позивальника відповідачу за 45.000.000,00 грн. отримавши прибуток від такої операції (10.119.898,07 грн.).

Враховуючи, що в результаті виконання сторонами оспорюваного правочину були отримані результати - банком отримані кошти, а відповідачем отримано право вимоги, твердження позивача щодо безпідставного відчуження майна та/або відмови від власних майнових вимог є безпідставними, оскільки безоплатне відчуження майна та/або відмова від власних майнових вимог не можуть передбачати отримання коштів, як оплату за відчужене майно.

Твердження позивача про те, що останній надав відповідачу, що є кредитором Банку, переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку є безпідставними, оскільки кредитор - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку. Відповідач як на дату укладення оспорюваного правочину так і пізніше не мав та не має жодних вимог до позивача та відповідно не може бути його кредитором. Крім того, позивачем не подано до суду жодного доказу щодо перебування відповідача в статусі кредитора Банку та отримання ним в результаті укладення та виконання оспорюваного правочину переваг та пільг.

Заперечення відповідача про відсутність повноважень у підписанта позовної заяви, як уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку судом відхилені з огляду та таке.

Приписами пункту 17 частини 1 статті 2 Закону встановлено, що уповноважена особа фонду - працівник фонду, який від імені фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Таким чином, законодавством не передбачено обмеження повноважень уповноваженої особи фонду на видачу/або скасування довіреностей під час здійснення в неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації та/або його ліквідації (вказана правова позиція також закріплена в постанові Вищого господарського суду України від 27.04.2016 у справі № 910/23066/15).

Підсумовуючи викладене вище суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Банку, оскільки позивачем не доведено наявність обставин з якими закон пов'язує визнання укладеного між сторонами спору Договору про відступлення права вимоги недійсним та наявність підстав нікчемності правочину, які встановлені частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позовна вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 червня 2016 року

Суддя С.В. Балац