номер провадження справи 4/31/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 Справа № 908/1001/16

За позовом Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» (юридична адреса: 18005, Черкаська область, м. Черкаси, бул. ШевченкаАДРЕСА_1; адреса для листування: 18005, Черкаська область, м. Черкаси, а/с 853)

до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (71600, АДРЕСА_2)

про стягнення 110 000, 00 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

Від позивача - не зявився

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

15.04.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулося Приватне підприємство «Компанія «Юнітранс», Черкаська область, м. Черкаси з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка про стягнення 110 000, 00 грн.

Ухвалою від 15.04.2016 р. порушено провадження у справі № 908/1001/16, справі присвоєно номер провадження 4/31/16, судове засідання призначено на 25.05.2016р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору.

За письмовими клопотаннями представника позивача розгляд справи 25.05.2016 р. здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Ухвалою від 25.05.2016 р., зважаючи на неявку в судове засідання відповідача, що перешкоджає повному, всебічному та обєктивному вирішенню спору по суті, у звязку із необхідністю витребування у сторін додаткових доказів, які необхідні для розгляду справи, розгляд справи відкладено на 15.06.2016 р., зобовязано сторін надати додаткові документи і матеріали в обґрунтування своїх позицій.

30.05.2016 р. від позивача надійшло клопотання № 21-П від 26.05.2016 р. про розгляд справи без участі представника Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» у звязку з неможливістю його прибуття в судове засідання 15.06.2016 р.

В судовому засіданні 15.06.2016 р. суд розглянув клопотання № 21-П від 26.05.2016 р. позивача та дійшов висновку його задовольнити.

В судовому засіданні 15.06.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, в жодне судове засідання не зявився без повідомлення суд про поважність причин неявки. Ухвали суду по даній справі направлялися за належною адресою відповідача. Ухвала від 15.04.2016 р. повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/1001/16.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що 15.06.2016 р. є останнім днем процесуального строку, встановленого ст. 69 ГПК України для вирішення спору у справі № 908/1001/16, суд вирішив за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. 526 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 12, 49, 54, 64 ГПК України і полягають в тому, що відповідно до платіжних доручень № 573 від 10 лютого 2015 року на суму 66000,00 грн. та № 574 від 10 лютого 2015 року на суму 44000,00 грн. позивач здійснив оплату за паливну гранулу згідно рахунку № ТС-09.02.1 від 09.02.2015 р. шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. Всього, відповідно до вказаних платіжних доручень, приватне підприємство «Компанія «Юнітранс» здійснило оплату за паливну гранулу згідно рахунку № ТС-09.02.1 від 09.02.2015 р. на рахунок ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 110000,00 гривень. Станом на 25.03.2016 року позивачу оплачений товар не був переданий. На даний час у ПП «Компанія «Юнітранс» відсутня економічна необхідність в даному товарі. 25.03.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу (вих. № 7-П) про повернення перерахованих коштів в сумі 110000,00 гривень. Відповіді на вказану вимогу до цього часу на адресу позивача не надходило та кошти відповідачем не повернуто.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача в минулому судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до платіжного доручення № 573 від 10 лютого 2015 року Приватне підприємство «Компанія «Юнітранс» здійснило оплату за паливну гранулу згідно рахунку № ТС-09.02.1 від 09.02.2015 р. шляхом перерахування коштів в сумі 66000,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_2 № 8351 в ЗАП. РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Запоріжжя, МФО 313399, код НОМЕР_1.

Також, відповідно до платіжного доручення № 574 від 10 лютого 2015 року позивач здійснив оплату за паливну гранулу згідно рахунку № ТС-09.02.1 від 09.02.2015 р. шляхом перерахування коштів в сумі 44000,00 грн. на рахунок відповідача № 8351 в ЗАП. РУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Запоріжжя, МФО 313399, код НОМЕР_1.

Всього, відповідно до вказаних платіжних доручень, Приватне підприємство «Компанія «Юнітранс» здійснило оплату за паливну гранулу згідно рахунку № ТС-09.02.1 від 09.02.2015 р. на рахунок ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 110000,00 гривень.

Позивачу оплачений товар не був переданий, економічна необхідність в даному товарі у ПП «Компанія «Юнітранс» відпала, про що останнє повідомило відповідача вимогою № 7-П від 25.03.2016 р. та прохало повернути сплачені кошти в сумі 110000,00 грн. протягом семи днів з моменту отримання зазначеної вимоги. Поштовим відділенням надіслана 25.03.2016 р. на адресу відповідача вимога № 7-П від 25.03.2016 р. була повернута 29.04.2016 р. з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Сплачені позивачем кошти в сумі 110000,00 грн. відповідачем повернуті не були.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Стаття 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає, що правочин може вчиняться усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Стаття 207 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документу (форми), дату і місце складання, назву підприємства, зміст та обсяг господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис тощо.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про факт укладення між сторонами договору поставки товару в усній формі. Зміст вказаного договору (предмет та ціна) зафіксовано рахунком-фактурою № ТС-09.02.1 від 09.02.2015 р. на суму 110000,00 грн. за товар паливна гранула, в кількості 110 т.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що відповідач зобов'язання належним чином не виконав, товар позивачу не передав.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи містять докази здійснення позивачем попередньої оплати за товар в сумі 110000 грн.

Відповідач доказів виконання зобовязання належним чином (передачі позивачу товару на суму 110000 грн.) або повернення позивачу вартості непоставленого товару в розмірі 110000 грн. суду не надав.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 110000 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи міру та ступінь вини кожної із сторін у спірних правовідносинах, судові витрати покладаються на відповідача.

В позовній заяві позивач зазначає, що ним, у зв'язку із необхідністю стягнення заборгованості з відповідача, 24.03.2016 року укладено договір № 24/03 про надання юридичних послуг з ФОП ОСОБА_3 Відповідно до вказаного договору позивачем оплачено послуги ФОП ОСОБА_3 в сумі 20000,00 грн. по наданню юридичної допомоги щодо стягнення з відповідача даної заборгованості в судовому порядку. Зазначену суму Приватне підприємство «Компанія «Юнітранс» просить стягнути з відповідача як витрати на правову допомогу.

З приводу вищезазначеного суд вважає за необхідне вказати, що статтею 44 ГПК передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. У контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в ст. 2 Закону України «Про адвокатуру», де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2002 р. зі справи N 30/63 та в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.07.2004 р. N 01-8/1270 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України».

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_3, з яким позивач уклав договір № 24/03 про надання юридичних послуг, є адвокатом, а також, що зазначений договір укладений з останнім саме як з фізичною особою-підприємцем, а не як з адвокатом, вимоги Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» про стягнення з відповідача витрат за надання юридичної допомоги в сумі 20000,00 грн. є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 205, 525, 526, 530, 612, 655, 693 ЦК України, ст. ст. 193, 265 ГК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс», Черкаська область, м. Черкаси до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка про стягнення 110000,00 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 (71600, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Компанія «Юнітранс» (юридична адреса: 18005, Черкаська область, м. Черкаси, бул. ШевченкаАДРЕСА_1; адреса для листування: 18005, Черкаська область, м. Черкаси, а/с 853, ) суму передплати в розмірі 110000 (сто десять тисяч) грн. 00 коп. та 1650 (одна тисяча шістсот пятдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 16 червня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.