ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.16р. Справа № 922/599/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Протезно-ортопедичне підприємство "Ортоспайн", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Дніпропетровськ, в особі філії "Харківське головне регіональне управління", м. Харків.

про стягнення заборгованості у сумі 39 194,98 грн. за договором здійснення розрахунково-касового обслуговування

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 15.03.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. № 2520-К-Н-О від 15.06.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Протезно-ортопедичне підприємство "Ортоспайн" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" в особі філії "Харківське головне регіональне управління" заборгованості у сумі 39 194,98 грн. за договором здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Господарським судом Харківської області винесено ухвалу від 29.03.2016р., відповідно до якої справу № 922/599/16 направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

13.04.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла зазначена справа. Автоматизованою системою ДСС справу № 922/599/16 передано для розгляду по суті судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою суду від 15.04.2016р. справу № 922/599/16 прийнято до провадження та її розгляд призначено на 10.05.2016р.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, надав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до матеріалів справи позивач, на момент звернення з позовом до суду, жодним чином не ініціював здійснення платежів зі своїх рахунків у ПАТ КБ "Приватбанк", а відтак, банком не порушено жодних умов договору та норм чинного законодавства, в частині зарахування/перерахування грошових коштів та здійснення платежів. Також відповідач зазначає, що позивач на момент звернення з позовом до суду, не надав жодних доказів подання до ПАТ КБ "Приватбанк" оформлених розрахункових документів про перерахування суми грошових коштів, яка зазначена в позовних вимогах, а саме 39 191, 98 гри., відтак, у банку не виникло зобов'язання щодо перерахування спірної грошової суми.

У судовому засіданні 10.05.2016р. розгляд справи відкладався до 31.05.2016р., 31.05.2016р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.06.2016р.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи представниками сторін не заявлялись.

В судовому засіданні 08.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

26.05.2003р. між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Протезно-ортопедичне підприємство "Ортоспайн" (далі - позивач, клієнт) укладено договір № 1086 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору банк відкриває клієнту поточний рахунок (поточні рахунки) у національній валюті (у тому числі картковий) та/або здійснює його (їх) розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючих нормативних актів Національного банку України (далі - НБУ).

Банк бере на себе зобов'язання: відкрити клієнту після надання ним всіх необхідних документів, поточний (поточні) рахунок (рахунки), у тому числі картковий. У подальшому поточні рахунки клієнту відкриваються на підставі його письмової заяви та інших документів, передбачених нормативними актами НБУ, і обслуговуються відповідно до умов цього договору; надавати клієнту послуги з розрахунково-касового обслуговування, які пов'язані із переказом коштів на рахунок (з рахунку клієнта, в тому числі з урахуванням надходжень сум на його рахунок протягом операційного дня) клієнта, видачею грошей у готівковій формі, а також здійснювати інші операції, згідно з додатком 1 протягом операційного дня банку (п.п. 2.1., 2.1.1., 2.1.2. Договору).

Відповідно до п.п. 2.1.3. Договору банк бере на себе зобов'язання виконувати доручення клієнта, що містяться в розрахунковому документі, у строки:

- в день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу;

- не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов після закінчення операційного часу:

- згідно з додатком 1.

Тривалість операційного і післяопераційного часу встановлюється згідно з регламентом роботи банку. Інформація про встановлений регламент (розпорядок дня) розміщується на дошці об'яв в операційному залі банку.

Банк бере на себе зобов'язання: у разі потреби, за вимогою клієнта надавати клієнтові можливість здійснення платежів зі своїх рахунків у банку, а також отримання інших послуг, за допомогою програмного продукту "Клієнт-Банк" (далі - ППКБ), або його інтернет-версії (далі - ІКБ); у разі потреби, за вимогою клієнта надавати клієнтові виписки спеціального виду про стан рахунку (рахунків) клієнта в банку за допомогою засобів Internet з використанням Web-браузера на сайті www.privatbank.com.ua (з використанням програмного продукту "Приват-24"), а також за допомогою засобів мобільного зв'язку (з використанням програмного продукту "GSM-банкінг") (п.п. 2.1.4., 2.1.5. Договору).

Підпунктом 2.1.12. Договору встановлено, що банк бере на себе зобов'язання забезпечити схоронність коштів клієнта.

Клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством. Для здійснення розрахунків клієнтом обираються наступні платіжні інструменти: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, платіжна вимога, розрахунковий чек, акредитив, вексель, банківська платіжна картка. Вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим договором послуг (п.п. 3.1., 3.1.1., 3.1.2. Договору)

Банк має право використовувати кошти клієнта, які зберігаються на рахунку (рахунках), гарантуючи їх наявність і проведення операцій відповідно до нормативних актів НБУ. Відмовити клієнту у здійсненні розрахункових розрахунків і касових операцій у разі оформлення документів з порушенням вимог чинного законодавства та нормативних актів НБУ, а також в інших випадках, встановлених законодавством (п.п. 3.2., 3.2.1., 3.2.2. Договору).

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що цей договір вкладається на невизначений строк, набирає чинності з дня його підписання обома сторонами.

Так, відповідно до умов цього Договору позивачеві ОСОБА_3 філією було відкрито банківський рахунок № 4915.

Як стверджує позивач у позові, з квітня 2014р. у нього немає можливості перевірити стан та суму своїх грошових коштів, оскільки банк позбавив його такого права, передбаченого договором.

23.07.2014р. позивач направив банку лист № 6, в якому просив надати довідку про те, що розрахунковий рахунок № 4915 в Крим РУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Сімферополя заблоковано (а.с. 18).

У відповіді від 31.07.2014р. № 20.1.0.0.0/720140731/303 банк посилається на статтю 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окуповані території України" та пропонує звернутися до Російської Федерації (а.с. 19).

19.03.2015р. позивач направив лист № 10 банку з проханням надати довідку про стан рахунку, а саме яка залишкова сума грошових коштів позивача знаходиться на рахунку останнього (а.с. 21).

Банк у письмовій відповіді від 25.03.2015р. № 20.1.0.0.0/7-20150324/717 зазначив, що у зв'язку з припиненням діяльності відокремлених підрозділів банку, розташованих на території АР Крим, банком було внесено зміни в порядок обліку грошових коштів по рахункам Кримського регіонального управління і Севастопольської філії банку та гроші будуть обліковуватися на рахунках балансових груп 2909, 2903 (а.с. 22-23).

Таким чином, починаючи з березня 2014р. позивач не може отримати грошові кошти, які знаходяться на його рахунку, що і стало причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі наступного.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У звязку з окупацією Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим Верховна Рада України 15.04.2014 прийняла Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Стаття 1 цього Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 зазначеного Закону передбачено, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

У зв'язку з неможливістю здійснювати банківське регулювання та нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх відокремлених підрозділів, на підставі п.7 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону Правлінням Національного банку України 06.05.2014 було прийнято Постанову №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим" (далі-Постанова № 260).

Відповідно до пункту 5 Постанови №260 банки зобов'язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією Постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

На виконання вказаної Постанови Відповідач припинив роботу свого структурного підрозділу в м. Євпаторія.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1066 глави 72 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до позовної заяви позивач зазначає, що ПАТ КБ "Приватбанк" порушив умови укладеного з ним договору на розрахунково-касове обслуговування, що стало підставою для нарахування ним суми заборгованості у розмірі 39 191, 98 грн.

Суд зазначає, що такі твердження позивача є жодним чином необґрунтованими, оскільки відповідно до зазначеного пункту договору, у разі потреби, за вимогою клієнта, Банк зобов'язується надавати клієнтові виписки спеціального виду про стан рахунку за допомогою засобів інтернет з використанням web-браузера на сайті Банку (з використанням програмного продукту "Приват-24"), а також за допомогою засобів мобільного зв'язку. Як вбачається з матеріалів справи, лист позивача від 19.03.2015 року №10 такої вимоги не містить, а на запит надання довідки про залишки коштів на рахунку поштовим листом, банком була підготовлена мотивована відповідь щодо неможливості виконання таких вимог станом на 19.03.2015г., у зв'язку із припиненням діяльності банку на окупованій території АР Крим та втратою доступу до інформації, яка зберігалась в архівних та програмних комплексах Банку.

Крім того, позивач посилається також на порушення Банком п. 2.1.4 договору на здійснення розрахунково-касового обслуговування, яким передбачено, що у разі потреби, за вимогою клієнта, банк зобов'язаний надавати можливість здійснення платежів зі своїх рахунків у банку, а також отримання інших послуг, за допомогою програмного продукту "Клієнт-банк" або його Інтернет-версії.

Відповідно до матеріалів справи позивач, на момент звернення з позовом до суду, жодним чином не ініціював здійснення платежів зі своїх рахунків у ПАТ КБ "Приватбанк", а відтак, банком не порушено жодних умов договору та норм чинного законодавства, в частині зарахування/перерахування грошових коштів та здійснення платежів.

Позивач, на момент звернення з позовом до суду, не надав жодних доказів, які б мали підтвердити порушення банком умов договору на розрахунково-касове обслуговування. Позивач не ініціював проведення операцій за власним рахунком, а відтак, немає підстав для нарахування заборгованості за договором на розрахунково-касове обслуговування. Разом з цим, наданий позивачем договір на розрахунково-касове обслуговування взагалі не містить жодних умов нарахування заборгованості за неможливість виконання вимог клієнта, в частині надання довідок.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами врегульовано Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Відповідно п.п. 7.1.2 п.7.1 ст.7 вказаного Закону поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (пункт 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (стаття 1.30, стаття 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно з п. 13.1 ст.13 цього Закону порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено види розрахункових документів, за якими здійснюється ініціювання переказу, зокрема платіжні доручення.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (статті 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (стаття 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (стаття 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Право розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в банку, надане лише власникові рахунку.

Згідно ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Враховуючи вищевказані норми законодавчих актів, вбачається, що обов'язок банку щодо перерахування конкретної грошової суми на конкретний розрахунковий рахунок виникає після подання клієнтом банку відповідного розрахункового документу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент звернення з позовом до суду, не надав жодних доказів подання до ПАТ КБ "Приватбанк" оформлених розрахункових документів про перерахування спірної суми грошових коштів, відтак, у банку не виникло зобов'язання щодо її перерахування.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Вимоги, що предявляються до доказів визначені ст.34 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального законодавства вбачається, що на позивача покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, та має довести їх належними та однозначними доказами.

Отже, саме позивач повинен був довести як наявність на рахунку спірної суми, так і порушення з боку відповідача його прав.

Всупереч цьому позивач не надав жодного доказу в підтвердження своїх вимог.

Наданий позивачем в якості доказу "витяг з головної книги" не містить жодного посилання на наявність суми грошових коштів врозмірі 39 191,98 грн., крім того, даний витяг складений більш ніж два роки тому, а отже не може бути доказом підтвердження наявності грошових коштів па момент звернення з позовом до суду.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід також зазначити, що подане позивачем під час розгляду справи платіжне доручення №2 від 23.05.2015 року не приймається судом як належний доказ порушення прав позивача відповідачем, оскільки складено та подане до банківської установи лише після порушення провадження по справі, а відтак суд доходить висновку, що на час звернення до суду право позивача відповідачем не порушено.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постановах у справах № 904/10286/14, № 904/10185/14,(а.с. 113-122).

Крім того, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на свою користь 39 191,98 грн., а відповідно до виписки з банківської книги сума грошових коштів наявних на рахунку відповідача складає 37 772,26 грн. (а.с. 31).

Платіжне доручення від 23.05.2016р. взагалі виставлено на суму 1 857,08 грн. (а.с. 93).

Виходячи з наведеного та встановлених фактичних обставин справи, враховуючи, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобов'язань, передбачених договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 13.06.2016р.

Суддя ОСОБА_4