РІШЕННЯ

06 червня 2016 року Справа № 913/454/16

Провадження №16/913/454/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтекс», м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 19676,35грн.

Суддя Шеліхіна Р.М.,

секретар судового засідання-помічник судді Павлова А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 18.04.14 №14-109;

від відповідача: не прибув,

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи: позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 10612,12грн. за період з 01.03.14 по 30.12.14, пені в сумі 7862,10грн. за період з 15.03.14 по 30.12.14, 3% річних в сумі 1202,13грн. за період з 15.03.14 по 30.12.14 за несвоєчасне виконання зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.14 №2330/14-БО-20.

Відзивом від 14.04.16, надісланим на адресу суду 18.04.16, відповідач заперечив проти позову. Заявою від 02.06.16, надісланою на адресу суду 06.06.16, відповідач просить суд відкласти на іншу дату розгляд справи.

Суд залишає клопотання відповідача без задоволення, оскільки провадження у справі тривало з 25 березня по 06 червня 2014 року, тобто строк вирішення спору вичерпано, в тому числі за заявою представника позивача від 24.04.16 строк розгляду було продовжено на 15 днів (ст.69 ГПК України).

Між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (позивач-продавець) та відповідачем у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу від 28.01.14 №2330/14-БО-20 (з додатковими угодами, якими змінено ціну, обсяги та графіки), на підставі якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця природний газ за ціною, у кількості та за якістю, вказаних в договорі та в додатках до договору, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, встановлених даним договором, - остаточний розрахунок здійснити до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1 договору).

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки і відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України) з відстрочкою платежу.

Сторони виконали договір у 2014 році наступним чином.

Позивач поставив газ:

-28 лютого 2014 на суму 59024,41грн.,

-31 березня 2014 року на суму 30420,88грн.,

-30 квітня 2014 року на суму 19559,04грн.,

-31 жовтня 2014 року на суму 19537,74грн.,

-30 листопада 2014 року на суму 143191,33грн.,

-31 грудня 2014 року на суму 262962,82грн.

Відповідач оплатив поставку газу:

-13 серпня 2014 року на суму 114044,33грн.,

-31 жовтня 2014 року на суму 20000грн.,

-09 грудня 2014 року на суму 125602,60грн.;

-30 грудня 2014 року на суму 435008,51грн.

Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача інфляційних втрат у сумі 10612,12грн. за період з 01.03.14 по 30.12.14, пені в сумі 7862,10грн. за період з 15.03.14 по 30.12.14, 3% річних в сумі 1202,13грн. за період з 15.03.14 по 30.12.14.

Відповідач відзивом заперечив проти позову, посилаючись на сплив строків позовної давності для стягнення пені, на невірне визначення періоду позивачем при розрахуванні інфляційних витрат, на форс-мажорні обставини, якими відповідач називає бойові дії в м. Лисичанську Луганської області у 2014 році.

В заяві від 02.06.16, надісланій на адресу суду 06.06.16, якою відповідач просить суд відкласти на іншу дату розгляд справи, відповідач також вказує на існування форс-мажорних обставин в період дії договору на поставку газу і клопоче про перенесення вирішення спору у звязку з труднощами отримання доказів щодо цих обставин.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників позивача, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Зобовязання між суб'єктами господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173,193 ГК України).

В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.14 №2330/14-БО-20, який був чинним і обовязковим для сторін під час його виконання.

Згідно з правилами ст.ст. 530,627,629 Цивільного кодексу України договір є обовязком для сторін, що його уклали, і виникнення прав та обовязків у сторін відбувається на підставі умов укладеного договору.

Договором купівлі-продажу природного газу від 28.01.14 №2330/14-БО-20, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що покупець (відповідач) зобовязаний оплатити вартість поставленого газу до 14 числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором, укладеним сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобовязань по сплаті вартості поставленої продукції.

Позивач поставив відповідачу газ на суму 534696,22грн. і позивач, як кредитор, належним чином в порядку ст.ст.33,34 ГПК України - довів суду факт поставки на вказану суму грошей і у вказаний період. Таким чином, постачальник газу виконав свої обовязки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.

Статті 265-267 ГК України зобовязують відповідача виконати обовязок по оплаті поставленого газу у відповідності до вимог закону та умов договору.

При розгляді справи суд встановив, що відповідач виконав свої обовязки перед позивачем по оплаті за поставлений газ за договором повністю, а саме: борг в сумі 534696,22грн. сплачено 30.12.14.

Але, сплата вартості поставленого газу відбувалась не у відповідності до умов договору. Відповідач порушував умови п. 6.1 договору під час здійснення періодичних платежів, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Позов в частині заявленої до стягнення пені в сумі 7862,10грн. за період з 15.03.14 по 30.12.14 слід задовольнити частково на суму 7768,95грн. за період з 15.03.14 по 29.12.14 без врахування в цьому періоді днів, в які були здійснені платежі. Дана вимога відповідає умовам договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.14 №2330/14-БО-20 (п.9.3), укладеним між позивачем та відповідачем у справі, яким встановлено строк позовної давності для пені в 5 (пять) років, і цілком обґрунтовано з приписами ч.6 ст.232 ГК України. Відповідач, як боржник, який прострочив виконання грошового обовязку по оплаті продукції, зобовязаний сплатити позивачеві неустойку у вигляді пені у розмірі, передбаченому вказаним договором, і у відповідності до приписів вказаної норми права.

Доводи відповідача щодо спливу строків позовної давності для стягнення пені, викладені у відзиві, спростовуються умовами договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.14 №2330/14-БО-20 (п.9.3), нормами інституту «позовної давності» Цивільного кодексу України і ст.232 ГК України. В даному випадку сторони встановили в умовах договору пятирічний строк для обовязку сплатити пеню.

Таким чином, пеня в сумі 7768,95грн. за період з 15.03.14 по 29.12.14 за несвоєчасну оплату вартості поставленого газу підлягає до задоволення.

Доказів про настання форс-мажорних обставин відповідач не надав. Як було вказано вище за текстом рішення, справа розглядалась в суді з 25 березня 2016 року по 06 червня 2016 року.

Позовні вимоги в частині предмету спору про стягнення інфляційних втрат 3% річних слід задовольнити частково на підставі правил ст.625 ЦК України, оскільки дані вимоги цілком відповідають приписам вказаної норми права - за несвоєчасне виконання грошового обовязку відповідач зобовязаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочки. Дані вимоги не є видом відповідальності для відповідача. Інфляційні витрати і 3% відображують економічні процеси в державі, в результаті яких відбується знецінення національної валюти. Тому доводи відповідача про відсутність законного обовязку сплачувати інфляційні витрати та 3% річних на несплачений борг не відповідають нормі ст.625 ЦК України.

Вказані вимоги слід задовольнити згідно приписів п. 3.2 пленуму ВГСУ від 17.12.13 №14, тобто борг в сумі 59024,41грн. за поставку газу 28 лютого 2014 існував на кінець березня 2014 року, в якому відповідач повинен був розрахуватись, а розрахувався 13 серпня 2014 року. Так, інфляційні витрати нараховувати слід за період з 01 квітня 2014 року по 31 липня 2014 на вказану суму боргу.

Борг в сумі 30420,88грн. за поставку газу 31 березня 2014 року існував на кінець квітня 2014 року і оплачений 13 серпня 2014 року, тому інфляційні витрати слід розраховувати з 01 травня і 31 липня 2014 року на вказану суму боргу.

Борг в сумі 19559,04грн. за поставку газу 30 квітня 2014 року існував на кінець травня 2014 року і оплачений 13 серпня 2014 року, тому інфляційні витрати слід розраховувати за період з 01 червня 2014 по 31 липня 2014 року на вказану суму боргу.

Борг в сумі 14497,74грн.. за поставку газу 31 жовтня 2014 року на суму 19537,74грн. існував на кінець листопада 2014 року і оплачений 09 грудня 2014 року, тому інфляційні витрати за період з 01 грудня по 09 грудня не нараховуються.

За поставку газу на суму 143191,33грн. в період 30 листопада 2014 року і за поставку газу на суму 262962,82грн. в день 31 грудня 2014 року відповідач оплатив 30 грудня 2014 року на суму 435008,51грн. (в тому числі поставку від 31.12.14 - на умовах передплати).

Таким чином, інфляційні витрати слід задовольнити в сумі 7027,27грн. за вказані періоди часу з вказаних сум заборгованості у відповідний період.

Позов в частині 3% річних слід задовольнити на суму 1191,19грн. з відрахуванням днів, в які були здійснені платежі. Позивач виконав розрахунок даної вимоги без дотримання цього правила.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, ст. ст.232, 265-267 ГК України, ст.ст.526,625,629 ЦК України, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст.ст. 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтекс», м. Лисичанськ Луганської області, вул. Макаренка, 208, ід. код 31805904 на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, вул. ім. Б.Хмельницького, 6, ід. код 20077720 пеню у сумі 7768,95 грн., інфляційні нарахування у сумі 7027,27 грн., 3% річних у сумі 1191,19 грн., витрати на судовий збір 1119,65грн., видати наказ.

3.В решті вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Рішення підписане 13.06.16

Суддя Р. Шеліхіна