УХВАЛА

08.06.2016Справа № 910/5865/14

За скаргою Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" /заявник/ на дії Відділу примусового виконання рішень відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/5865/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

про розірвання договору, стягнення грошових коштів та усунення перешкод у користуванні майном

та

за зустрічним позовом Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

до Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

про визнання права оренди нежилого приміщення

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Літвінова М.Є.

Суддя Чебикіна С.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача за первісним позовом: Бородкін Д.І. - за довіреністю;

від відповідача за первісним позовом: не з'явились;

від ВДВС: Бовкунов В.Я. - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/5865/14 (колегія суддів у складі: Цюкало Ю.В. (головуючий), Літвінова М.Є., Босий В.П.) первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на користь ПрАТ "Інститут розвитку передових технологій" грошові кошти: 3 184 129,74 грн. основного боргу, 75 004,44 грн. 3% річних, 751 342,68 грн. втрат від інфляції, 1 000,00 грн. пені, 31 281,26 грн. судових витрат. В іншій частині первісного позову відмовлено. Повернуто ПрАТ "Інститут розвитку передових технологій" з Державного бюджету України 2 000,00 грн. судового збору, що сплачено у більшому розмірі, ніж передбачено законом. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/5865/14 скасовано частково в частині відмови у стягненні 17 002,32 грн. пені, 18 381,69 грн. 3% річних, 131 813,10 грн. інфляційних втрат та 2 470 796,36 грн. неустойки та прийняти в цій частині нове рішення, викладено п. 2 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/5865/14 в наступний редакції: "Стягнути з державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема,73, код 25287988) на користь приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81-А, код 31059007) грошові кошти в розмірі: 3 184 129,74 грн. основного боргу, 18 002,32 грн. пені, 2 470 796,36 грн. неустойки, 93 386,13 грн. 3% річних та 883 155,78 грн. втрат від інфляції". В решті рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2015 у справі №910/5865/14 залишено без змін.

20.11.2015 року на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

В січні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/5865/14, в якій заявник просить визнати незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 49628703 від 27.11.2015 року; зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 49628703.

В обґрунтування заявник зазначає, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості про рішення засновника боржника Міністерства юстиції України про прийняття рішення про припинення боржника, разом з цим, відомості про припинення юридичної особи - боржника відсутні, тобто і підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.01.2016 року для колегіального розгляду справи визначено наступний склад суду: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Шкурдова Л.М., суддя Чебикіна С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року розгляд скарги призначено на 18.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року, розгляд скарги відкладено на 18.05.2016 року.

Розпорядженням №04-23/981 від 18.05.2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/5865/14 у зв'язку із перебуванням судді Шкурдової Л.М. у відпустці, за результатами якого справу №910/5865/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Босий В.П., суддя Чебикіна С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 року вищезазначеним складом колегії справу №910/5865/14 прийнято до провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 року розгляд справи відкладено на 08.06.2016 року.

Розпорядженням №04-23/1087 від 07.06.2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/5865/14 у зв'язку із перебуванням судді Босого В.П. у відпустці, за результатами якого справу №910/5865/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цюкало Ю.В., суддя Літвінова М.Є., суддя Чебикіна С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 року прийнято справу № 910/5865/14 до провадження зазначеної колегії суддів.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення позивача та представника органу ДВС, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення відповідної скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49628703 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києві від 20.11.2015 року у справі № 910/5865/14.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2015 року закінчено виконавче провадження № 49628703, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 258/7 від 11.09.2015 року, вказано про припинення діяльності Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, , місцезнаходження: 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, б. 73 шляхом ліквідації. Головою ліквідаційної комісії призначено Личова О.В. - заступника генерального директора Держінформ'юст з правових питань. У зазначеному наказі вказано, що ліквідаційна комісія здійснює управління справами Держінформ'юст на період до завершення його ліквідації, у тому числі представляє підприємство у відносинах з третіми особами та виступає в суді від імені підприємства.

16.12.2015 року голові ліквідаційної комісії відповідача Личову О.В. направлено постанову про закінчення виконавчого провадження (отримано 22.12.2015 року), про що свідчить реєстр відправлення рекомендованої кореспонденції та дані сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Згідно з п. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Частинами 2, 3 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України.

Таким чином, у разі проведення ліквідації юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, за рішенням уповноваженого органу товариства, наказ суду направляється саме до ліквідаційної комісії або ліквідатора.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами, а також за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які неможливо усунути, чи в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 59 Господарського кодексу України встановлено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 08.06.2016 року, Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 73, ідентифікаційний код 25287988) перебуває в стані припинення підприємницької діяльності за рішенням засновників. Головою ліквідаційної комісії відповідача є Клименко Д.Б.

Порядок здійснення розрахунків з кредиторами, вимоги яких, у тому числі, підтверджені рішенням суду, у разі ліквідації суб'єкта господарювання за рішенням власника (власників) встановлюється ст.ст. 111, 112 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 9 ст. 111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу України. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Частиною 1 ст. 112 Цивільного кодексу України передбачено наступну черговість задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Отже, відповідними правовими нормами передбачено порядок задоволення вимог кредиторів у випадку, коли юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або уповноваженого органу, який є відмінним від порядку, передбаченого Законом України "Про виконавче провадження". Крім того, суд відмічає, що уповноваженою особою на здійснення відповідних дій є ліквідаційна комісія або ліквідатор.

За змістом ч. 2 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) саме для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку, а у разі закінчення ліквідації та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи виконання рішення суду вже буде неможливим.

Господарський суд також враховує, що у разі наявності підстав, передбачених ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" для закінчення виконавчого провадження, за змістом цієї статті таке виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України, тобто ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

У даному випадку підстава для закінчення виконавчого провадження передбачена спеціальною нормою, яка міститься в ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження", та при застосуванні якої загальні норми ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" не порушуються (вказані висновки підтверджуються позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 03.06.2013 року по справі № 5023/1509/12, від 07.11.2012 року по справі № 26/4, від 19.12.2012 року по справі № 10/47/08).

Щодо тверджень заявника, що застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч.ч. 2-3 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" має здійснюватись з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема, з дотриманням принципу відповідальності держави за виконання рішень, винесених проти її органів, установ чи підприємств, суд зазначає наступне.

Статтею 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Приписами ст. 147 Конституції України передбачено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Разом з тим, до компетенції господарських судів, відповідно до Конституції України та норм діючого законодавства України, не входить тлумачення законів, а лише вирішення питання щодо застосування норм права.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження № 49628703 від 16.12.2015 року, оскільки виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, що перебуває в стані ліквідації, здійснюється не державним виконавцем, а ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 11.05.2016 року у справі № 910/17231/15 та постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 року у справі № 818/8714/13-а.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги заявника, що зумовлює відхилення останньої.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" на дії Відділу примусового виконання рішень відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/5865/14 відхилити.

Головуючий суддя Цюкало Ю.В.

Суддя Літвінова М.Є.

Суддя Чебикіна С.О.