ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року Справа № 912/514/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Дармін М.О.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №44Д-10 від 13.11.2015р., представник (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Креатив" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2016р. у справі №912/514/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житниця", с.Слобода Романівська, Новоград-Волинський район, Житомирська область

до Приватного акціонерного товариства "Креатив", м.Кіровоград

про стягнення 48657,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2016р. у справі №912/514/16 (суддя Макаренко Т.В.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Креатив" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житниця" заборгованість в сумі 48657,75 грн. та судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Означене рішення суду вмотивоване тим, що судом встановлений факт того, що ПрАТ "Креатив" в порушення умов пункту 3.7. договору зберігання №111 від 08.10.2012р. не звільнив склади Зберігача від насіння соняшника в кількості 55098 кг, яке продовжує знаходитись на зберіганні ТОВ "Житниця" згідно складської квитанції №267 від 28.02.2013р. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем до матеріалів справи не подано, як не подано і доказів звернення до позивача з вимогами надати вказані у п. 4.3 Договору документи. Відповідач не надав господарському суду доказів внесення плати за зберігання насіння соняшника в кількості 55098 кг за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р. в сумі 48657,75 грн. згідно складської квитанції на зерно №267 від 28.02.2013р. При прийнятті рішення суд керувався нормами ст.ст. 946, 951, 957, 959, 961 Цивільного кодексу України, ст. 225 Господарського кодексу України та Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" тощо.

Відповідач (ПрАТ "Креатив"), не погодившись з рішенням господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2016р. у справі №912/514/16 подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ТОВ "Житниця" після набрання рішення від 15.05.2014р. по справі №912/2003/13 законної сили, не зверталось до органів виконавчої служби для відкриття виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду та не надавало, жодних доказів про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним судовим рішенням. Зазначає, що лише 02.12.2015р. на адресу Відповідача було надіслано доарбітражне нагадування №588 від 25.11.2015р., в якому Позивач повідомив, що ПрАТ "Креатив" має заборгованість за послуги зберігання в розмірі 48657,75 грн. перед Позивачем. На думку скаржника, позивач фактично не бажаючи виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2014р. по справі №912/2003/13 не вчиняючи зі своєї сторони жодних дій направлених на виконання судового рішення використав вищевказане судове рішення як преюдиціальний факт для подачі позову про стягнення з ПрАТ "Креатив" коштів, навмисно зловживав своїми процесуальними правами та відповідно не виконував рішення суду та продовжував безпідставно нараховувати за послуги зберігання насіння. Зазначає, що тривале зберігання насіння соняшника (більше 1 року) негативно позначається на його якості, зерно зберігається знеособлено і фактично у позивача не може бути в наявності саме зерна (врожаю 2012 року) так як за той час, що позивач нараховує послуги, предмет зберігання не буде відповідати вимогам встановленим у складській квитанції. З посиланням на ст. 31 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" вважає, що Позивач не скористався наданим йому правом вимагати виконання судового рішення або продати зерно, а вирішив використати своє право на звернення до суду виключно з метою збагачення, а не відновлення порушених прав.

Також, звертає увагу на те, що заборгованість по даним бухгалтерського обігу ПрАТ "Креатив" перед ТОВ "Житниця" відсутня. Крім того, що протягом серпня-вересня 2015 року у ПрАТ "Креатив" змінилися власники, керівництво, головний бухгалтер, більша частина працівників була звільнена або перевелась працювати на інші підприємства. В ході процесу поділу майна (переїздів, зміні керівників, керівників структурних підрозділів, звільненні (призначенні) працівників, порядок ведення документообігу) не дотримувався. З підприємства було вивезено частину комп'ютерної техніки, сервера, бухгалтерську та іншу документацію в тому числі і документи, що стосуються відносин з контрагентами, внаслідок чого на підприємстві відсутні документи, які підтверджують факт зберігання, оскільки на підприємстві не завершені процедури з інвентаризації та тривають пошуки бухгалтерської документації, як наслідок зміни власників компанії ОСОБА_2.

Скаржник також зазначає, що до позовної заяви, яка була надіслана на адресу Відповідача Позивачем було додано акти виконаних робіт, які підписані тільки Позивачем за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р., в яких міститься посилання на неіснуючий договір, з відсутністю доказів виставлення рахунків чи надсилання рахунків поштовим зв'язком. Звертає увагу, що Договір було укладено 08.10.2012р., а Позивач просить стягнути за послуги зберігання за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р. Позивачем не надано пояснень стосовно того, коли саме передавалось насіння врожаю 2012 року на зберігання чи передавалось воно взагалі та чи зберігається воно по сьогоднішній день відповідно до умов Договору на складі Зберігача.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до суду 07.06.2016р., скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанції випустили з поля зору той факт, що насіння соняшнику - це товар, який має відповідні специфічні особливості. Посилається на офіційне видання ДСТУ 7011:2009 "Соняшник: технічні умови", який затверджений наказом Держспоживстандарту України від 27.04.2009р. №169, зокрема на п.9.2. Гарантійний строк зберігання насіння соняшнику - 6 місяців, з дня закладання на зберігання та на п.9.3. Після закінчення гарантійного строку зберігання якість насіння перевіряють на відповідність вимогам стандарту. У разі позитивних результатів аналізування строк зберігання насіння соняшнику продовжують.

Позивач (ТОВ "Житниця") в заяві від 18.05.2016р. наголошує на тому, що апеляційна скарга ПрАТ "Креатив" є необґрунтованою та безпідставною, а тому, на думку позивача, задоволенню не підлягає. Зазначає, що факт зберігання соняшника позивачем в кількості 55098 кг був встановлений ще рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2014р. у справі №912/2003/13 та зауважує, що ПрАТ "Креатив" в останній момент відкликав апеляційну скаргу у цій справі. Просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2016р. залишити без змін. Крім того, позивач просить слухання по справі №912/514/16 за апеляційною скаргою ПрАТ "Креатив", що призначене на 08.06.2016р. здійснювати без представників позивача.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. задоволене клопотання скаржника про розгляд справи №912/514/16 в режимі відеоконференції.

Представник відповідача, у судовому засіданні 08.06.2016р. в режимі відеоконференції підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в режимі відеоконференції пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, 08.10.2012р. між ТОВ "Житниця" (Зберігач) та ПрАТ "Креатив" (Поклажодавець) укладено договір зберігання №111 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Зберігач надає Поклажодавцю послуги по прийманню зернових, олійних та бобових культур (з проведенням лабораторного аналізу та зважуванням), зберіганню зернових, олійних та бобових культур, надалі продукція, а при необхідності надає послуги по фумігації Продукції, сушінні Продукції, навантаженню Продукції в автотранспорт Поклажодавця та залізничні вагони.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2014р. по справі №912/2003/13 відмовлено ПрАТ "Креатив" в задоволенні первісного позову до ТОВ "Житниця" про стягнення збитків в сумі 173658,70 грн. за неналежне зберігання насіння соняшника в кількості 55098 кг відповідно до складської квитанції №267 від 28.02.2013р. та договору зберігання №111 від 08.02.2012р. Також, цим рішенням суду був задоволений зустрічний позов ТОВ "Житниця" про зобов'язання поклажодавця (ПрАТ "Креатив") звільнити склади зберігача від соняшника.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.07.2014р. прийнято відмову ПрАТ "Креатив" від апеляційної скарги на рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2014р. у справі №912/2003/13, апеляційне провадження припинено.

За твердженням позивача зобов'язання поклажодавця (ПрАТ "Креатив") звільнити склади зберігача від соняшника залишається невиконаним, позивач продовжує збереження майна відповідача, заборгованість відповідача за зберігання соняшника в кількості 55098 кг за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р. складає 48657,75 грн.

На підтвердження заборгованості позивач надав щомісячні акти виконаних робіт (а.с.6-36) та рахунки-фактури зберігання (а.с.37-67), які зі сторони відповідача підписані не були.

25.11.2015р. за №588 позивач направив на адресу відповідача доарбітражне нагадування з проханням протягом 7-ми днів перерахувати суму 48657,75 грн. на рахунок позивача, яке було залишене без реагування.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна (зерновими складами) регулюються, зокрема, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України та Законом України "Про зерно і ринок зерна в Україні".

Згідно зі ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором.

За умовами пункту 10 ст. 1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, за яким зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивачем у даній справі №912/514/16 заявлено вимогу про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Креатив" заборгованості за зберігання насіння соняшнику в сумі 48657,75 грн. згідно договору зберігання №111 від 08.10.2012р. та складської квитанції №267 від 28.02.2013р. за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Пунктом 4.2. Договору зберігання №111 від 08.10.2012р. сторони погодили, що тариф за зберігання 1 тонни насіння соняшника в місяць складає 28,8 грн.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р. складає 48657,75 грн.

Пунктом 24 ст.1 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначено, що складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна, як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його власникові такого документа.

Складськими документами є: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складська квитанція. Цей перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню (ч. 1 ст. 37 вищевказаного Закону).

Судом першої інстанції було оглянуто в судовому засіданні оригінал складської квитанції на зерно №267 від 28.02.2013р. та встановлено, що вона до теперішнього часу не погашена.

Пунктом 4.3. Договору №111 від 08.10.2012р. встановлено, що оплата послуг за зберігання проводиться щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку, але не пізніше 10 числа послідуючого за звітним місяцем, при цьому Зберігач та Поклажодавець надають один одному відповідні документи як-то: рахунок, накладну, податкову накладну та інше.

За твердженням позивача, документи, зазначені у п.4.3. Договору надсилались на адресу відповідача простою кореспонденцією.

Відповідач посилається на неотримання від позивача та відсутність доказів, що на його адресу позивачем надсилались акти виконаних робіт, рахунки тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що доказів на спростування вказаних доводів позивача відповідачем до матеріалів справи не подано, як не подано і доказів звернення до позивача з вимогами надати вказані у п. 4.3. Договору документи.

Приймає до уваги колегія суддів й той факт, що відповідачем не зроблено власного розрахунку на спростування доводів позивача, докази на підтвердження внесення відповідачем плати за зберігання насіння соняшника в матеріалах справи відсутні.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, ухилення відповідача від підписання та повернення позивачу щомісячних актів виконаних робіт за спірний період та не внесення плати по направлених йому позивачем рахунках-фактури за послуги зберігання означеного обсягу насіння соняшника - слід визнати порушенням господарських зобовязань.

Щодо решти доводів апеляційної скарги відповідача, то вони також не спростовують вірних висновків суду першої інстанції у даній справі

Так обставини, які виникли між сторонами з приводу укладання та виконання договору зберігання №111 від 08.10.2012р., вже встановлені у зазначеному вище рішенні господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2014р. у справі №№912/2003/13 у спорі між цими ж сторонами, тому є преюдиціальними фактами, які не підлягають доказування, згідно положень ст. 35 ГПК України. Тому посилання відповідача на зміну власників ПрАТ "Креатив", яка відбулась в подальшому протягом серпня-вересня 2015 року, та втрату відповідачем у звязку з такою подією відповідної бухгалтерської та іншої документації не спростовує факту як перебування сторін у договірних правовідносинах за вказаним договором, так і факту неналежного виконання цього договору відповідачем.

Не спростував відповідач і висновків суду першої інстанції стосовно того, що відповідач не подав до суду доказів виконання рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.05.2014р. у справі №912/2003/13, яким було зобов'язано ПрАТ "Креатив" виконати умови договору зберігання №111 від 08.10.2012р. та звільнити склади зберігача від соняшника в кількості 55098 кг, що вказаний в складській квитанції на зерно №267 від 28.02.2013р.

Згідно ст. 941 Цивільного кодексу України за згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання.

У даному випадку заперечуючи факт належного зберігання спірного обсягу насіння соняшника та наявності у позивача зерна саме врожаю 2012 року, відповідач не надав доказів того, що зі своєї сторони звертався до позивача в порядку добровільного виконання означеного рішення суду за отриманням належного йому зерна та доказів того, що не отримав це майно.

Відхиляє колегія суддів й посилання відповідача на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки положення ст.ст. 21 та 26 Закону України "Про виконавче провадження", встановлюючи стягувачеві строки предявлення виконавчого документа до примусового виконання, визначають, що наслідком пропуску такого строку є відмова в прийнятті виконавчого документа до виконання. При цьому ані Закон України "Про виконавче провадження", ані Цивільний кодекс України не визначають бездіяльність стягувача з предявлення виконавчого документа до примусового виконання, як навмисну прострочку кредитора. Право зберігача продати зерно також реалізується ним на власний розсуд.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ч.ч. 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено вище, у даному випадку саме відповідач не виконав належним чином своїх зобовязань перед позивачем за вказаним договором зберігання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України та стаття 20 Господарського кодексу України встановлюють, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі.

За вказаних обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача плати за зберігання насіння соняшника в кількості 55098 кг за період з 01.04.2013р. по 31.10.2015р. в сумі 48657,75 грн. згідно складської квитанції на зерно №267 від 28.02.2013р.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржуване рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Креатив" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2016р. у справі №912/514/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 13.06.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін