КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа№ 910/3800/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Дєміров І.В. - дов. від 30.12.2015 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Транспортний дивізіон" на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 року

у справі № 910/3800/16 (суддя : Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Транспортний дивізіон" (м. Івано-Франківськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Станіславська торгова компанія" (м. Київ)

про визнання недійсним третейського застереження в договорі

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю „Транспортний дивізіон" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Станіславська торгова компанія" про визнання недійсним пункту 11.3 договору підряду від 18.08.2014 року № 47-0814, укладеного між позивачем та відповідачем, де вказано, що „усі спори, розбіжності, вимоги і претензії, що виникли з цього договору або у зв'язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення підлягають остаточному розгляду в Постійно діючому Третейському суді при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі (поштова адреса: індекс 40000, м. Суми, а/с 36; місцезнаходження: 40030, м. Суми, вул. Петропавлівська, 109, кімната 48) відповідно до регламенту зазначеного суду. Склад третейського суду - 1 суддя.

На підставі цієї третейської угоди підлягають розгляду також будь-які інші суперечки між сторонами, які не виникають з зазначеного у попередньому абзаці цього пункту договорі, але є наслідком визнання цього договору недійсним, або таким, що не був укладений.

Про місце проведення третейського розгляду сторони повідомляються ухвалою суду. Мова третейського розгляду - українська.

Сторони не вважають за необхідне ведення протоколу засідання третейського суду.

Сторони дійшли згоди, що у випадку неявки сторін або однієї сторони на засідання третейського суду, суддя може розглянути спір без участі сторони (сторін) за наявними у справі документами (доказами). У разі неявки відповідача до суду він має право подати до суду письмовий відзив.

Рішення третейського суду буде остаточним та обов'язковим для сторін.

Сторони зобов'язуються добровільно виконувати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Сторони дійшли згоди, що у разі зміни кредитора або боржника у зобов'язанні за згодою сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного третейського застереження.

Ця угода укладена сторонами на підставі й у відповідності зі статтями 1, 5, 6, 12 Закону України „Про третейські суди" від 11.05.2004 року № 1701-IV, статтей 212, 626-628 Цивільного кодексу України".

Рішенням від 21.04.2016 року господарський суд міста Києва у позові відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ТОВ „Транспортний дивізіон" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 року по справі № 910/3800/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов ТОВ „Транспортний дивізіон" до ТОВ „Станіславська торгова компанія" про визнання недійсним третейського застереження в договорі задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 року апеляційна скарга ТОВ „Транспортний дивізіон" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи 910/3800/16 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судове засідання 16.06.2016 року повноважні представники ТОВ „Транспортний дивізіон" не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників позивача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 16.06.2016 року представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував проте правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи

18.08.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Станіславська торгова компанія" (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю „Транспортний дивізіон" (підрядник) уклали договір підряду № 47-0814, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується своїми силами на власний ризик виконати комплекс робіт з будівництва під'їзної залізничної колії до підприємства з виробництва комбікормів продуктивністю 20т/год, що знаходиться за адресою: вул. Галицька, 18-Ж, м. Рогатин, Рогатинський район, Івано-Франківська область, Україна, а замовник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість.

П. 11.3 договору підряду від 18.08.2014 року № 47-0814 викладений наступним чином:

„Усі спори, розбіжності, вимоги і претензії, що виникли з цього договору або у зв'язку з ним, в тому числі, але не виключно, щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення підлягають остаточному розгляду в Постійно діючому Третейському суді при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі (поштова адреса: індекс 40000, м. Суми, а/с 36; місцезнаходження: 40030, м. Суми, вул. Петропавлівська, 109, кімната 48) відповідно до регламенту зазначеного суду. Склад третейського суду - 1 суддя.

На підставі цієї третейської угоди підлягають розгляду також будь-які інші суперечки між сторонами, які не виникають з зазначеного у попередньому абзаці цього пункту договорі, але є наслідком визнання цього договору недійсним, або таким, що не був укладений.

Про місце проведення третейського розгляду сторони повідомляються ухвалою суду. Мова третейського розгляду - українська.

Сторони не вважають за необхідне ведення протоколу засідання третейського суду.

Сторони дійшли згоди, що у випадку неявки сторін або однієї сторони на засідання третейського суду, суддя може розглянути спір без участі сторони (сторін) за наявними у справі документами (доказами). У разі неявки відповідача до суду він має право подати до суду письмовий відзив.

Рішення третейського суду буде остаточним та обов'язковим для сторін.

Сторони зобов'язуються добровільно виконувати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Сторони дійшли згоди, що у разі зміни кредитора або боржника у зобов'язанні за згодою сторін, останній повинен повідомити нового кредитора або боржника про існування даного третейського застереження.

Ця угода укладена сторонами на підставі й у відповідності зі статтями 1, 5, 6, 12 Закону України „Про третейські суди" від 11.05.2004 року № 1701-IV, статтей 212, 626-628 Цивільного кодексу України".

Звертаючись з позовом до господарського суду ТОВ „Транспортний дивізіон" обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що п. 11.3 договору підряду від 18.08.2014 року № 47-0814 не відповідає вимогам Закону України „Про третейські суди", а саме:

- у договорі не зазначено, що регламент третейського суду повинен бути невід'ємною частиною третейської угоди та у договорі відсутній додаток, де міститься регламент Постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній біржі або послання на такий регламент, як на додаток до договору;

- відсутня інформація про регламент Постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній біржі у відкритому доступі і в мережі Інтернет;

- зі змісту пункту 11.3 договору не можливо визначити, які категорії спорів підсудні третейському суду;

- п. 11.3 договору суперечить ст. 8 та 55 Конституції України.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України „Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України „Про третейські суди" якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Втім, всупереч твердженням позивача Закон України „Про третейські суди" не вимагає того, щоб регламент третейського суду був викладений у третейській угоді або були посилання в самій угоді на регламент третейського суду в ній.

Ч. 1 ст. 10 Положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду затверджуються його засновником і публікуються. Визначає, що положення про постійно діючий третейський суд та регламент третейського суду затверджуються його засновником і публікуються.

Втім, всупереч твердженням позивача таке опублікування не пов'язано з розміщенням регламенту третейського суду в мережі Інтернет. Опублікування має бути здійснено в друкованому вигляді.

Позивач не надав суду доказів того, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній біржі не було опубліковано, а так само не надав суду доказів того, що він звертався до такого третейського суду за місцем його реєстрації для отримання копії регламенту.

Щодо твердження позивача про те, що зі змісту пункту 11.3 договору не можливо визначити, які категорії спорів підсудні третейському суду, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 6 Закону України „Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 ч. 1 ст. 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.04.2015 року у справі № 910/8043/14, аналіз статей 2, 5, 12 Закону України „Про третейські суди" свідчить про те, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які інші спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою. Отже, висновок про те, що предметом третейської угоди може бути лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, є помилковим.

Ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Позивач вказує, що третейський розгляд спорів сторін є недержавною юрисдикційною діяльністю, а тому він вважає, що третейська оговорка суперечить ст. 8 та 55 Конституції України і з цих підстав має бути визнана недійсною.

Втім, колегія суддів приходить до висновку, що такі твердження позивача є помилковими.

Так, в ст. 2 Закону України „Про третейські суди" визначено, що третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Таким чином розгляд спорів третейським судом не обмежує прав та законних інтересів сторін, а є наслідком домовленості сторін (зокрема і смого позивача) про таке вирішення спорів між ними.

Крім того, місцевий господарський суд вірно зазначив, що в разі порушення прав позивача під час розгляду справи в третейському суді, останній не позбавлений права оскаржите рішення третейського суду у господарському суді, відповідно до ст.ст. 122-1, 122-2 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач не надав суду доказів того, що оспорюваний пункт 11.3 договору підряду від 18.08.2014 року № 47-0814 (третейське застереження) суперечить вимогам чинного законодавства і, зокрема Закону України „Про третейське суди".

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ТОВ „Транспортний дивізіон" до ТОВ „Станіславська торгова компанія" є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Транспортний дивізіон" на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 року у справі № 910/3800/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016 року у справі № 910/3800/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/3800/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич