КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа№ 927/1135/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Малай А.В. - представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився ;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився;

від третьої особи-4: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 13.10.2015р.

у справі № 927/1135/15 (суддя В.В. Шморгун)

за позовом Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1: Державна інспекція з сільського господарства в Чернігівській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-2: Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Чернігівській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-3: Чернігівська міська рада

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-4: Комунальне підприємство "Дільниця з контролю за благоустроєм міста" Чернігівської міської ради

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-1: Державна інспекція з сільського господарства в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-2: Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-3: Чернігівська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача-4: Комунальне підприємство "Дільниця з контролю за благоустроєм міста" Чернігівської міської ради про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2015р. у справі № 927/1135/15 позовні вимоги задоволено повністю, зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку площею 0,2183 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; кадастровий № НОМЕР_1; зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 привести земельну ділянку площею 0,2183 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1; кадастровий № НОМЕР_1, у придатний для використання стан шляхом вивезення усіх тимчасових навісів для стоянки автомобілів та малої архітектурної форми (вагончика), що знаходиться на цій земельній ділянці. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.10.15р. у справі № 927/1135/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції щодо припинення дії договору від 28.12.2011р. є незаконним. Свої твердження обгрутовує тим, що для визнання договору оренди розірваним, орендодавець мав повідомити відповідача упродовж одного місяця після закінчення строку договору листом - повідомленням про заперечення у поновленні строку оренди земельної ділянки. Відповідач вважає, що відповідно до Закону України "Про оренду землі" він виконував всі необхідні умови для продовження строку договору оренди, а саме: продовжував користуватися виділеною земельною ділянкою, належно виконував свої обов'язки за договором оренди, не отримав письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренду. Неможливість оформлення правовстановлюючих документів покладає на Чернігівську міську раду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015р. розгляд справи призначено на 19.01.2016 р.

Ухвалою від 18.02.2016р. апеляційне провадження у справі № 927/1135/15 зупинено до розгляду Київським апеляційним господарським судом справи № 927/1292/15.

10.05.2016р. від представника Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради надійшла заява про поновлення провадження у справі у зв'язку із тим, що 04.04.2016р. Київським апеляційним господарським судом у справі № 927/1292/15 прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 31.05.2016р.

У судове засідання представники відповідача та третіх осіб не з'явилися, у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення осіб про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, 31.05.2016р. через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з терміновою госпіталізацією (хвороба серця).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016р. розгляд справи відкладено на 09.06.2016р.

У судове засідання представники відповідача та третіх осіб повторно не з'явилися. 09.06.2016р. через відділ документального забезпечення суду повторно надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням останнього на лікуванні у Чернігівському кардіологічному центрі. Суд відхилив заявлене клопотання, оскільки судова колегія вважає, що відповідач зловживає своїми правами та штучно затягує розгляд справи, який вже неодноразово відкладався за його клопотаннями. Крім того, суду не надано жодних доказів на підтверження доводів відповідача щодо неможливості участі у судовому засіданні особисто або свого представника.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський не бачить підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, а відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи.

За таких обставин справи судова колегія визнала можливим розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідача та третіх осіб, повідомлених належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та надавши їм юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

28 грудня 2001 року між Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради і Приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено договір на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) (далі - договір) відповідно до якого Виконавчий комітет Чернігівської міської ради на підставі рішення від 28 грудня 2001 року № 337 надає, а Приватний підприємець ОСОБА_3 приймає у тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,8456 га, у тому числі: під спорудами промисловості - 0,1008 га, під об'єктами транспорту - 0,0243 га, під зеленими насадженнями - 0,5404 га, під благоустроєм - 0,1801 га, згідно з планом землекористування. Земельна ділянка надається у тимчасове довгострокове користування строком на десять років і знаходиться за адресою: м. Чернігів, АДРЕСА_1. Договір набирає чинності з моменту його реєстрації.

Договір зареєстровано у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 28 грудня 2001р. за № 1627.

Згідно п. 239 рішення Чернігівської міської ради від 08 вересня 2005 року (17 сесія 4 скликання) внесено зміни до п. 1.1 Договору та доповнено абзацом: "Враховуючи договір купівлі-продажу від 11.03.2005 року № 285 та договір про поділ майна,що перебуває у спільній частковій власності від 16.03.2005 року № 331, вилучити із тимчасового, довгострокового користування приватного підприємця ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,2596 га по АДРЕСА_1, за згодою землекористувача, про що укладено додаткову угоду від 08.09.2005 між Чернігівською міською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_3

05 грудня 2011р. між Чернігівською міською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, пунктом 1-им якої передбачено: Згідно з рішеннями Чернігівської міської ради від 06.08.2010р. (52 сесія 5 скликання) п. 92 та від 16.09.2010 (53 сесія 5 скликання) п. 124, враховуючи договір купівлі-продажу від 22.04.2008 № 3889, вилучити із тимчасового довгострокового користування Приватного підприємця ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,3035 га по АДРЕСА_1 за згодою орендаря. Внести зміни до пункту 1.1 Договору та читати: "площею 0,2825 га", замість "площею 0,8456 га, у тому числі під спорудами промисловості - 0,1008 га, під об'єктами транспорту - 0,0243 га, під зеленими насадженнями - 0,5404 га, під благоустроєм - 0,1801 га".

Відповідач листом від 06.05.2011 року звертався до Чернігівської міської ради з пропозицією про продовження Договору, яка була залишена без відповіді.

09 грудня 2011 року відповідач звернувся до Чернігівської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо продовження строку дії договору із зміною цільового призначення земельної ділянки.

Рішенням Чернігівської міської ради (17 сесії 6 скликання) від 31.01.2012 р. (п. 1.5) було надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення, при умові розроблення та затвердження в установленому порядку землевпорядної документації протягом року на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для експлуатації нежитлового приміщення - перукарні. Даний проект було розроблено БНВП "Черона -Л".

До теперішнього часу документи щодо відведення відповідачу вказаної земельної ділянки в оренду в установленому порядку не оформлені.

Відповідач вважає, що дії позивача щодо розроблення проекту землеустрою неправомірними, оскільки, на думку відповідача, КП "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради було відомо про використання спірної земельної ділянки відповідачем.

Судом відхилено дані доводи відповідача, оскільки термін дії договору закінчився 28.12.2011р., проект землеустрою щодо відведення відповідачу спірної земельної ділянки, розроблений БНВП "Черона -Л" у 2012р., рішенням Чернігівської міської ради не затверджувався, будь-яких правочинів щодо оренди спірної земельної ділянки між Чернігівською міською радою та ФОП ОСОБА_3 не вчинено, контроль та регулювання земельних відносин з іншими господарюючими суб'єктами не входить до компетенції КП "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради, а відтак, у позивача були відсутні будь-які обмеження у здійсненні дій, направлених на отримання у користування цієї земельної ділянки.

Доводи відповідача щодо оплати ним земельного податку за спірну земельну ділянку судом відхилено, оскільки стосуються виключно спору, який є предметом іншої справи.

Рішенням Чернігівської міської ради (46 сесія 6 скликання) за результатами розгляду клопотань, заяв юридичних та фізичних осіб, пропозицій управління земельних ресурсів Чернігівської ради Комунальному підприємству "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради затверджено проект відведення та надано земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1, площею 02183 га, у постійне користування для розміщення автостоянки (землі промисловості).

20.01.2015р. державний реєстратор Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, перевіривши надані заявником: ОСОБА_4 (уповноважена особа) документи, виніс рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18733841, відповідно до якого право користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1, м. Чернігів, Чернігівська область (кадастровий номер НОМЕР_1) є КП "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради.

Державною інспекцією сільського господарства у Чернігівській області 05 серпня 2005р. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, за результатами якої складено акт у якому встановлено, що на даній земельній ділянці розташовані тимчасові навіси для стоянки автомобілів (знаходяться автомобілі), бетонне покриття з плит та мала архітектурна форма (вагончик). Фактично на земельній ділянці функціонує автостоянка. КП "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради будь-якої діяльності на земельній ділянці, відведеній у постійне користування , не здійснює. У ході перевірки, зі слів особи (представилась охоронцем), яка знаходилась у малій архітектурній формі (вагончик) на спірній земельній ділянці, було встановлено, що власником тимчасових споруд є ФОП ОСОБА_3, який фактично здійснює комерційну діяльність(послуги платної автостоянки автомобілів). Відповідно до інформації, наданої Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради, 28 грудня 2001 року між Чернігівською міською радою та ФОП ОСОБА_5, на підставі рішення № 337 від 28.12.2001, було укладено договір № 1627 на право тимчасового користування землею по АДРЕСА_1, строком на десять років. Згідно плану тимчасового землекористування (додаток № 2.7 до договору № 1627) земельна ділянка, на якій розміщено автостоянку, передувала у користуванні ФОП ОСОБА_3. Рішення про продовження або поновлення договору оренди даної земельної ділянки з ФОП ОСОБА_3 Чернігівською міською радою не приймалось, правовстановлюючі документи на використання земельної ділянки не укладались. На час проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 пояснень з даного приводу не було надано.

За висновком Державної інспекції з сільського господарства в Чернігівській області у результаті зазначених дій відповідача позивач позбавлений права, передбаченого ст. 95 Земельного кодексу України, самостійно господарювати на виділеній земельній ділянці.

Таким чином, позивач позбавлений права фактичного використання спірної земельної ділянки.

Судом також надано оцінку поясненням наданими третіми особами по справі у суді першої інстанції.

У поданих письмових поясненнях та у судових засіданнях представник третьої особи-2 зазначив, що споруди, які зображено на копіях фотокарток є малими архітектурними формами, належать до вулично-дорожньої мережі, що є об'єктом благоустрою, та не відносяться до об'єктів містобудування, контроль та нагляд за якими входить до компетенції Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області. Споруди, що знаходяться на спірній земельній ділянці, є тимчасовим спорудами, як мала архітектурна форма, та не можуть відноситися до нерухомого майна, яке збудоване самочинно. Вони встановлені для забезпечення використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, та не потребують реєстрації декларації про початок виконання підготовчих або будівельних робіт відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 466 від 13 квітня 2011 року.

Представником третьої особи-3 у письмових поясненнях № 5658 від 01.10.2015 відображено договірні відносини між Чернігівською міською радою та відповідачем з наданням відповідного підтвердження, а також підтримано вимоги позивача щодо звільнення спірної земельної ділянки. Як зазначив представник третьої особи-3, технічна документація щодо оформлення права користування спірної земельної ділянки відповідача не містить будь-яких підтверджень знаходження на цій ділянці на момент її передачі вагончика та навісів. Пояснення разом з доданими документами долучено судом до матеріалів справи.

У письмових поясненнях на позовну заяву представником третьої особи-4 зазначено, що КП "Дільниця з контролю за благоустроєм міста" Чернігівської міської ради не має повноважень щодо контролю переданих у постійне користування або в оренду юридичним та фізичним особа земельних ділянок, до їх компетенції відноситься тільки контроль за будь-якими об'єктами та елементами благоустрою загального користування (парки, сади, алеї, майдани тощо), отже підприємство не має правових підстав для втручання у вирішення питань, пов'язаних з незаконним зайняттям спірної земельної ділянки.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив матеріали справи та вірно застосував норми матеріального та процессуального права до спірних правовідносин. А саме:

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таке право оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ст. 15, 19, 26 цього Закону внесення записів до Державного реєстру прав здійснюється на підставі правовстановлюючих документів після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію відповідного права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, договір оренди землі припиняється у разі закінчення терміну, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до орендодавця.

Тобто, у Законі України "Про оренду землі" у редакції, чинній до 12.03.2011, не передбачено автоматичного поновлення договорів оренди землі.

До спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція Закону України "Про оренду землі", яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи

Такий висновок Верховного суду України викладений у його постановах у справах № 912/1552/13 (3-161гс14), № 44/69 (3-520гс12).

За наведених обставин суд погоджується з доводами третьої особи-3 про неможливість застосування до спірних відносин положень закону щодо автоматичного поновлення договору оренди землі, одночасно відхиляючи протилежні доводи відповідача.

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що іншою частиною (ч. 10) статті 33 Закону України "Про оренду землі", на яку він посилається в обґрунтування автоматичного поновлення договору оренди, встановлено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди, що є імперативною нормою і також виключає застосування автоматичного поновлення у договірних відносинах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Тобто, самовільним зайняттям земельної ділянки є фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав.

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку. Відсутність таких документів у особи на час прийняття судом рішення є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Такий висновок викладений 22.11.2010 у постанові Верховного суду України у справі №4/254-35/572 (3-27гс10).

Відповідач не надав правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та не обґрунтував правомірність використання ним спірної земельної ділянки за інших правових підстав.

Таким чином, зважаючи на закінчення терміну дії договору № 1627 на право тимчасового користування землею по АДРЕСА_1, укладеного між Чернігівською міською радою та ФОП ОСОБА_5, неможливість автоматичного поновлення цього договору, невжиття відповідачем тривалий час передбачених земельним законодавством заходів щодо отримання спірної земельної ділянки у оренду, суд дійшов висновку, що відповідачем здійснюється самовільне зайняття цієї земельної ділянки.

Натомість, позивачем надано суду витяг з Рішення Чернігівської міської ради (сорок шоста сесія шостого скликання) від 26.12.2014, згідно п. 7 якого затверджено проект відведення та надано земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) по АДРЕСА_1, площею 0,2183 га, у постійне користування для розміщення автостоянки (землі промисловості). Дане рішення є підставою виникнення у позивача права постійного користування зазначеною земельною ділянкою.

Доказів оскарження, скасування даного рішення суду не надано, отже, воно є діючим.

Право постійного користування КП "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради підтверджується доданим до матеріалів справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 32447139 від 20.01.2015. З даного витягу вбачається, що Державним реєстратором Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18733841 від 20.01.2015, відповідно до якого правокористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1, м. Чернігів, Чернігівська область (кадастровий номер НОМЕР_1) є КП "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради.

Доказів скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень суду не надано.

Таким чином, суд вважає доведеним право позивача на постійне користування спірною земельною ділянкою.

За приписами ст. 142 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені повно та об'єктивно, доказам по справі надана належна юридична оцінка, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Господарського суду міста Києва немає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта (відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.-

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи-підприємця ОСОБА_3 у справі № 927/1135/15 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2015р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.10.2015р. у справі №927/1135/15 залишити без змін.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх