ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 917/1514/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №14-88 від 18.04.2014 року) після перерви не зявився;

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №82 від 10.12.2015 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№1286П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 29 березня 2016 року у справі №917/1514/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз, м.Полтава,

про стягнення основного боргу, пені, інфляційних, 3% річних, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз 54624680,58 грн. заборгованості за договором №13-280-ВТВ від 04.01.2013 року, в тому числі 10683122,67 грн. основного боргу, пені у розмірі 19183494,75 грн., 21656180,33 грн. інфляційних нарахувань та три відсотки річних у розмірі 3101882,93 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.09.2015 року по справі №917/1514/15, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.10.2015 року, у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2016 року вищезазначені судові акти скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.03.2016 року по справі №917/1514/15 (суддя Сірош Д.М.) припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 10 683 122,67 грн. Відмовлено в позові в частині стягнення 19 183 494,75 грн. пені, 21 656 180,23 грн. - інфляційних та 3 101 882,93 грн. - 3% річних.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.2016 року в частині відмови у стягненні 19 183 494,75 грн. пені, 21 656 180,23 грн. - інфляційних та 3 101 882,93 грн. - 3% річних та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позивні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача пені у розмірі 19183494,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 21545180,23 грн. та 3% річних у розмірі 3010882,93 грн. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги апелянт просить покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 01.06.2016 року.

01.06.2016 року представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№5608), в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судовому засіданні 01.06.2016 року було оголошено перерву до 08.06.2016 року.

В судовому засіданні 08.06.2016 року було оголошено перерву до 13.06.2016 року.

10.06.2016 року представником відповідача через канцелярію суду було подано письмові пояснення (вх.5990) та документи для долучення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2013 року Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач, постачальник) та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Полтавагаз (відповідач, покупець) уклали Договір №13-280-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору постачальник зобовязався передати покупцеві природний газ для виробничо-технічних втрат та нормованих втрат покупця, а покупець - прийняти і оплатити газ на умовах цього договору.

На виконання умов Договору №13-280-ВТВ позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, січня - листопада 2014 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 61 259,340 тис. куб. м на загальну суму 279 581 259,21 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2013 за січень 2013 року на суму 31 805 634,45 грн.; від 28.02.2013 року за лютий 2013 року на суму 26 824 054,16 грн.; від 31.03.2013 року за березень 2013 року на суму 19 203 568,38 грн.; від 30.04.2013 року за квітень 2013 року на суму 4 237 100,74 грн.; від 31.05.2013 року за травень 2013 року на суму 2 294 023,13 грн.; від 30.06.2013 року за червень 2013 року на суму 1 075 596,06 грн.; від 31.07.2013 року за липень 2013 року на суму 704 477,98 грн.; від 31.08.2013 року за серпень 2013 року на суму 1 223 004,08 грн.; від 30.09.2013 року за вересень 2013 року на суму 3 390 140,11 грн.; від 31.10.2013 року за жовтень 2013 року на суму 13 019 006,22 грн.; від 30.11.2013 року за листопад 2013 року на суму 13 774 930,92 грн.; від 31.12.2013 року за грудень 2013 року на суму 21 269 117,22 грн.; від 31.01.2014 року за січень 2014 року на суму 23 646 891,00 грн.; від 28.02.2014 року за лютий 2014 року на суму 14 380 736,91 грн.; від 31.03.2014 року за березень 2014 року на суму 17 456 405,26 грн.; від 30.04.2014 року за квітень 2014 року на суму 4 579 558,19 грн.; від 31.05.2014 року за травень 2014 року на суму 3 086 062,20 грн.; від 30.06.2014 року за червень 2014 року на суму 1 482 883,91 грн.; від 31.07.2014 року за липень 2014 року на суму 2 675 687,43 грн.; від 31.08.2014 року за серпень 2014 року на суму 5 120 950,02 грн.; від 30.09.2014 року за вересень 2014 року на суму 13 071558,65 грн.; від 31.10.2014 року за жовтень 2014 року на суму 23 459 597,71 грн.; від 30.11.2014 року за листопад 2014 року на суму 31 800 274,48 грн.

Згідно з пунктом 6.1. Договору №13-280-ВТВ оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, до Договору сторони укладали додаткові угоди, якими узгоджували ціну, кількість газу, що поставляється, умови оплати, а саме: Додаткова угода №1 від 10.07.2013 (т.1 а.с. 33); Додаткова угода №2 від 08.08.2013 (т.1 а.с. 34); Додаткова угода №3 від 31.12.2013 (т.1 а.с. 35-36); Додаткова угода №4 від 28.04.2014 (т.1 а.с. 37); Додаткова угода №5 від 08.05.2014 (т.1 а.с. 38); Додаткова угода №6 від 10.06.2014 (т.1 а.с. 39); Додаткова угода №7 від 05.09.2014 (т.1 а.с. 40); Додаткова угода №8 від 10.11.2014 (т.1 а.с. 41-42); Додаткова угода №9 від 08.12.2014 (т.1 а.с. 43); Додаткова угода №10 від 22.12.2014 (т.1 а.с. 44-45); Додаткова угода №11 від 05.02.2015 (т.1 а.с. 46); Додаткова угода №12 від 10.03.2015 (т.1 а.с. 47); Додаткова угода №13 від 03.04.2015 (т.1 а.с. 48).

Відповідно до умов, підписаної сторонами Додаткової угоди №10 від 22.12.2014 року, Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013-2015 природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №10 від 22.12.2014 року Продавець передає Покупцеві у період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року газ в обсязі до 116623,048 тис, куб. м, в тому числі: у 2013 році - 32460,048 (тис. куб. м); у 2014 році - до 33323,0 (тис. куб. м); у 2015 році - 50840,0 (тис. куб. м).

Вказаною Додатковою угодою сторонами змінено порядок розрахунків, зокрема, п. 6.1 статті 6 Порядок та умови проведення розрахунків викладено у наступній редакції: Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ здійснюється Покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природною газу газорозподільними мережами, наданими Продавцю в відповідному місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між Продавцем та Покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим Договором Продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється Покупцем на підставі акту приймання - передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється Покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу.

Цією ж Додатковою угодою викладено статтю 11 Строк дії Договору у редакції, відповідно до якої Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З огляду на вищенаведене, встановлено що остаточний розрахунок за фактично використаний природній газ здійснюється Покупцем не пізніше 20.01.2016 року, оскільки договір купівлі - продажу природного газу діє до 31.01.2015 року.

На момент розгляду справи вказані вище додаткові угоди до Договору є чинними, доказів визнання їх недійсними не подано.

Однак, як зазначає позивач, відповідач не у повному обсязі виконав зобов'язання з оплати поставленого природного газу, у звязку з чим станом на 13.05.2015 року сума основного боргу відповідача за природний газ, спожитий в січні - грудні 2013 року та січні - листопаді 2014 року складає 10 683 122,67 грн.

Позивач також зазначає, що всупереч п.1.1. та п.6.1. Договору відповідач неодноразово порушував строки оплати поставленого природного газу, виконував зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тому, просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 19 183 494,75 грн., суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 21 656 180,23 грн., та 3% річних у розмірі 3 101 882,93 грн.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

За приписами ст. 193 ГК України, ст. ст. 526, ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи у 2016 році заборгованість відповідача перед позивачем по договору №13-280-ВТВ від 04.01.2013 за спожитий природний газ в сумі 10 683 122,67 грн. погашена шляхом проведення взаєморозрахунків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі по тексту Постанова КМУ №20).

Так, пунктом 1 Постанови КМУ №20 передбачено, що Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, пільг з послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг, в тому числі компенсації втрати частини доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального для фізичних осіб (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот) і компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

В матеріалах справи містяться Спільні протокольні рішення, про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (т.2 а.с 175-243) та Спільні протокольні рішення, про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, укладені між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут", Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (т.2 а.с.244-251, т.3 а.с.2-17).

Предметом даних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (зі змінами).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розрахунок за поставлений природний газ в сумі 10 683 122,67 грн. відбувся у порядку та строки, які передбачені спільними протокольними рішення про організацію взаєморозрахунків № 1068 від 17.05.2013 року, №1216 від 14.06.2013 року, №1430 від 19.07.2013 року, №1550 від 20.08.2013 року, №1762 від 16.10.2013 року, №2037 від 19.11.2013 року, №2291 від 18.12.2013 року, №2292 від 18.12.2013 року, №16 від 20.01.2014 року, №213 від 11.02.2014 року, №525 від 13.03.2014 року, №817 від 10.04.2014 року, №1123 від 15.05.2014 року, №1419 від 19.06.2014 року, №1572 від 17.07.2014 року, №1662 від 14.08.2014 року, №2316 від 10.12.2014 року, №65 від 20.01.2015 року, №315 від 17.02.2015 року, №539 від 17.03.2015 року, №1104 від 19.05.2015 року, №1445 від 19.06.2015 року, №1765 від 19.08.2015 року, №1962 від 18.09.2015 року, №1963 від 18.09.2015 року, №2190 від 20.10.2015 року, №2361 від 17.11.2015 року, №2704 від 14.12.2015 року, №2784 від 15.12.2015 року, №39 від 19.01.2016 року.

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Крім того, відповідно до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-391/1.2-16 від 21.01.2016 року зобовязання за договором № 13-280-ВТВ від 04.01.2013 року є припиненими з 18.01.2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 10 683 122,67 грн., провадження у справі в цій частині позовних вимог, підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

В цій частині рішення сторонами не оскаржується.

У частині 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що у стягненні 19 183 494,75 грн. пені, 21 656 180,23 грн. інфляційних та 3 101 882,93 грн. - 3% річних слід відмовити, оскільки уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №13-280-ВТВ від 04.01.2013 року.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13.

Твердження, викладені позивачем в апеляційній скарзі є безпідставними, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р. затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (далі - субвенція).

Підставою для проведення розрахунків є спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків, яке укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані підприємствам теплоенергетики на заборгованість за природний газ).

Учасниками розрахунків є відповідні територіальні органи Казначейства, місцеві фінансові органи, підприємства, що виробляють, постачають та транспортують теплову енергію для населення, незалежно від форми власності, Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом.

Тобто, підписанням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі - продажу природного газу № 13-280-ВТВ від 04.01.2013 року.

Вказані спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям.

При цьому, п. З вказаних спільних протокольних рішень, які є аналогічними за змістом, встановлює, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, строк виконання зобов'язань з оплати природного газу, отриманого на умовах договору № 13-280-ВТВ від 04.01.2013 року, сторони погодили умовами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, прострочення оплати за умовами яких не доведено.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та ч.1 ст.230 ГК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, відповідач виконав свої зобов'язання по сплаті коштів за договором № 13-280-ВТВ від 04.01.2013 року в порядку та строки визначені умовами спільних протокольних рішень, у зв'язку із чим у позивача відсутні підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а господарським судом першої інстанції правильно оцінені обставини справи, у звязку з чим підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 33, 43, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 29 березня 2016 року у справі №917/1514/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2016 р.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.