РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016Справа №910/7138/16

За позовомДержавного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство"
доДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
провизнання договору недійсним та про стягнення 21600,00 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаСорока С.С. - представник
від відповідачаХрапійчук В.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Білокоровицьке лісове господарство" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" та просить суд визнати недійсним договір №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013, анулювати та визнати такими, що не мають юридичної сили акти виконаних робіт на суму 21600,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача суму, сплачену за неправомірно надані послуги у розмірі 21600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, на виконання п.3.1 договору на експлуатацію під'їзної колії №2-п від 10.01.2013 від Овруцької дистанції колій Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" були отримані послуги з поточного утримання переданої в експлуатацію 4468,3 м. під'їзної вантажо -розвантажувальної колії по фактичній собівартості, у відповідності із затвердженим ПЧ - 11 розрахунком витрат на поточне утримання під'їзної колії підприємства по Городницькій вітці 1-5 км. на загальну суму 32400,00 грн, які були оплачені позивачем частково, на суму 21600,00 грн. Як зазначено позивачем, протягом періоду з 01.07.2012 по 01.07.2013 Державне підприємство "Білокоровицьке лісове господарство" в рамках виконання укладених між сторонами договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 та №ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015 позивачем отримані від відповідача послуги, пов'язані з перевезенням вантажів (а саме: послуги з приймання до перевезення та видачі, подання під навантаження/вивантаження вагонів (контейнерів) та додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів), які відповідно до п.2.1.1 вказаних договорів отримуються відповідно до діючого Тарифного керівництва № 1 та інших нормативно-правових актів та документів розпорядчого характеру, що регулюють питання, пов'язані з перевезенням та проведенням розрахунків. За твердженнями позивача, витрати з поточного утримання (експлуатації) колії, які були перераховані відповідачу на виконання п. 3.1 договору на експлуатацію під'їзної колії № 2-п від 10.01.2013 включено у вартість залізничних перевезень вантажів, які були оплачені позивачем на виконання п.2.2.2 договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 та №ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015, що підтверджується актом Державної фінансової інспекції у Житомирській області № 06-07-09/10 від 27.11.2015 та листом Державної фінансової інспекції у Житомирській області № 06-07-17/6894 від 11.12.2015 про усунення порушень законодавства. Отже, як вказує позивач, ним, в порушення вимог розділу "Колійне господарство" табл. № 3 "Розподіл втрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, їх складові та джерела покриття" було зайво прийнято та сплачено відповідачу послуги по поточному утриманню під'їзної колії, надання яких передбачено договором №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013, анулювання та визнання такими, що не мають юридичної сили актів виконаних робіт на суму 21600,00 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача суми, сплаченої за неправомірно надані послуги у розмірі 21600,00 грн. на підставі ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/7138/16 та розгляд справи призначено на 25.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, неподанням сторонами витребуваних судом документів та поданими клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 09.06.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 09.06.2015 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 09.06.2016 з'явився. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив посилаючись на те, що позивач помилково ототожнює оспорюваний договір, згідно п. 3.1 якого позивач сплачує Овруцькій дистанції колії за поточне утримання переданої в експлуатацію 4468,3 м під'їзної вантажно-розвантажувальної колії в сумі 32400,00 грн., з договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги. Тому твердження позивача, що витрати з поточного утримання (експлуатації) колії, які позивач перерахував відповідачу на виконання п. 3.1 оспорюваного договору включено у вартість залізничних перевезень вантажів по договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012, є помилковими. Як зазначає відповідач, в п. 3 "Вільні тарифи (збори) надані без врахування податку на додану вартість" в Таблиці ставок тарифів на послуги (роботи, операції) додатку № 1 до вказаних договорів, відсутні послуги на поточне утримання під'їзної колії, а згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України, розділу "Колійне господарство" таблиці 3 "Розподіл витрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, їх складові та джерела покриття", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.09.2009 року № 317, на який посилається позивач, передбачені витрати на поточне утримання колії і постійних пристроїв тільки головних колій, а витрати на поточне утримання під'їзних колій в розподілі витрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, не передбачені. Отже, відповідач вказує на те, що витрати, які були оплачені позивачем залізниці в рамках виконання договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 не містять в собі витрат на поточне утримання під'їзної колії. Крім цього, відповідач зазначив про те, що ним було надано в повному обсязі, а позивачем прийнято послуги згідно оспорюваного договору, акти виконаних робіт підписані позивачем без зауважень та заперечень.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

09.07.2012 між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (залізниця) та Державним підприємством "Білокоровицьке лісове господарство" (вантажовласник, позивач) було укладено договір ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги (п.1.1), залізниця зобов'язана приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження/вивантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в т.ч. за вільними тарифами, перелік яких зазначається у додатку до цього договору (п.2.2.2).

10.01.2013 між Відокремленим підрозділом Овруцька дистанція колії Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (залізниця) та Державним підприємством "Білокоровицьке лісове господарство" (користувач, позивач) було укладено договір №2-п на експлуатацію під'їзної колії (договір), за умовами якого залізниця надає користувачу право на експлуатацію під'їзної колії на ст. Білокоровичі, розгорнута довжина колії складає 4468,3 п.метрів (п.1.1), користувач по даному договору сплачує Овруцькій дистанції колії за поточне утримання переданого в експлуатацію 4468,3 метрів під'їзної вантажо - розвантажувальної колії по фактичній собівартості 32400,00 грн. в т.ч. ПДВ 5400,00 грн. у відповідності із затвердженим ПЧ-11 розрахунком витрат на поточне утримання під'їзної колії ДП "Білокоровицьке лісове господарство" по Городницькій вітці 1-5 км на 2013 рік (п.3.1.), ця плата вноситься дистанції колії помісячно 2700,00 грн в т.ч. ПДВ 450,00 грн. (п.3.2), користувач самостійно проводить оплату згідно виставлених рахунків на протязі 3-х банківських днів, при порушенні умов розрахунку нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочки від суми заборгованості (п.4.1), при несвоєчасному надходженні платежів залізниця має право припинити технічне утримання під'їзної колії з послідуючим закриттям її для подачі вагонів (п.4.2), даний договір діє з 01.01.2013 по 31.12.2013 (п.5.1).

На виконання умов цього договору між сторонами (без зауважень та заперечень) були підписані акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг за період з січня місяця 2013 року по жовтень місяць 2013 року на суму 27000,00 грн., які були оплачені позивачем на суму 21600,00 грн., що підтверджується відповідними виписками банку з рахунку позивача. При цьому, в бухгалтерському обліку позивача станом на 01.01.2015 та 01.09.2015 рахується кредиторська заборгованість перед відповідачем в сумі 10800,00 грн.

07.07.2015 між сторонами було укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015, предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги.

Перевіркою Державної фінансової інспекції у Житомирській області (акт № 06-07-09/10 від 27.11.2015) встановлено, що позивачем в порушення вимог розділу "Колійне господарство" табл. № 3 "Розподіл втрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, їх складові та джерела покриття" Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.09.2009 року № 317, зайво прийнято та оплачено Овруцькій дистанції колій Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" послуги/роботи по поточному утриманню під'їзної колії, надання яких передбачено договором №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013, внаслідок чого позивачу завдано матеріальної шкоди на суму 21600,00 грн.

Листом Державної фінансової інспекції у Житомирській області № 06-07-17/6894 від 11.12.2015 про усунення порушень законодавства позивача було зобов'язано усунути виявлені порушення, які зафіксовані в акті Державної фінансової інспекції у Житомирській області № 06-07-09/10 від 27.11.2015, в установленому законодавством порядку.

18.12.2015 позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію за вих.№1601 від 17.12.2015 з проханням повернути зайво сплачені позивачем за договором №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013 грошові кошти у розмірі 21600,00 грн.

Як зазначає позивач, відповіді на вищевказаний лист відповідач не надав, грошові кошти не повернув.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що витрати з поточного утримання (експлуатації) колії, які були перераховані відповідачу на виконання п. 3.1 договору на експлуатацію під'їзної колії № 2-п від 10.01.2013 включено у вартість залізничних перевезень вантажів, які були оплачені позивачем на виконання п.2.2.2 договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 та №ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015, як про це зазначено в акті Державної фінансової інспекції у Житомирській області № 06-07-09/10 від 27.11.2015. А отже, на думку позивача, ним, в порушення вимог розділу "Колійне господарство" табл. № 3 "Розподіл втрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, їх складові та джерела покриття" були зайво прийняті та оплачені відповідачу послуги по поточному утриманню під'їзної колії, надання яких передбачено договором №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати недійсним договір №2-п на експлуатацію під'їзної колії від 10.01.2013, анулювати та визнати такими, що не мають юридичної сили акти виконаних робіт на суму 21600,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача суму, сплачену за неправомірно надані послуги у розмірі 21600,00 грн. на підставі ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Відповідно до п.64 Статуту залізниць України до залізничних під'їзних колій належать колії, що з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності (далі - підприємство). Під'їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування.

За змістом ст. 71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, визначаються договором.

Відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України, розділу "Колійне господарство", таблиці 3 "Розподіл витрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, їх складові та джерела покриття", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.09.2009 року № 317, передбачені витрати на поточне утримання колії і постійних пристроїв тільки головних колій, а витрати на поточне утримання під'їзних колій в розподілі витрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, не передбачені.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні оспорюваного договору сторонами було погоджено всі істотні умови такого договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За висновками суду, сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши оспорюваний договір, а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Судом встановлено, що згідно оспорюваного договору залізниця надала позивачу право на експлуатацію під'їзної колії на ст. Білокоровичі, розгорнута довжина якої складає 4468,3 п.метрів. а позивач, в свою чергу, зобов'язався сплатити Овруцькій дистанції колії Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" за поточне утримання переданої в експлуатацію 4468,3 м. під'їзної вантажно-розвантажувальної колії в сумі 32400,00 грн. Надання відповідачем відповідних послуг за період з січня місяця 2013 року по жовтень місяць 2013 року на суму 27000,00 грн. та прийняття їх позивачем без зауважень та заперечень підтверджуються підписаними між сторонами та скріпленими печатками останніх актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг, які, як стверджує позивач, були оплачені ним на суму 21600,00 грн., що підтверджується відповідними виписками банку з рахунку позивача. При цьому, в бухгалтерському обліку позивача станом на 01.01.2015 та 01.09.2015 рахується кредиторська заборгованість перед відповідачем в сумі 10800,00 грн.

В той же час, предметом договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 та №ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015 є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

Твердження позивача про те, що витрати з поточного утримання (експлуатації) колії, які позивач перерахував відповідачу на виконання п. 3.1 оспорюваного договору включено у вартість залізничних перевезень вантажів по договорам про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 та №ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015 є помилковими, оскільки згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України, розділу "Колійне господарство" таблиці 3 "Розподіл витрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, їх складові та джерела покриття", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.09.2009 року № 317, на який посилається позивач, передбачені витрати на поточне утримання колії і постійних пристроїв тільки головних колій, а витрати на поточне утримання під'їзних колій в розподілі витрат, пов'язаних з вантажними перевезеннями, не передбачені, а отже витрати, які були оплачені позивачем залізниці в рамках виконання договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги №ПЗ/ДН - 4/12/382/ДНЮ-4 від 09.07.2012 та № ПЗ/ДН - 4/15/111/ДНЮ-4 від 02.07.2015 не містять в собі витрат на поточне утримання під'їзної колії.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним договір на експлуатацію під'їзної колії № 2-п від 10.01.2013 суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначається у п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору на експлуатацію під'їзної колії № 2-п від 10.01.2013 недійсним.

Крім цього, оскільки, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним і настанням відповідних наслідків, вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 21600,00 грн. є такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про анулювання та визнання такими, що не мають юридичної сили актів виконаних робіт на суму 21600,00 грн., то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Акти прийому-здачі виконаних робіт/послуг, які позивач просить суд анулювати та визнати такими, що не мають юридичної сили, не є підставою для виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків, а є документами, які підтверджують факт виконання зобов'язань за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Нормами ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Однак, у вищенаведених нормах законодавства не передбачений такий спосіб захисту прав та законних інтересів як анулювання та визнання такими, що не мають юридичної сили актів виконаних робіт.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.06.2016

Суддя Ю.М. Смирнова