ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

13.06.2016 Справа № 904/5863/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Величко Н.Л.,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року у справі № 904/5863/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лосинівський маслосирзавод", смт. Лосинівка, Чернігівська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення 136 150,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року (головуючий суддя Соловйова А.Є.) позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лосинівський маслосирзавод" 136 150,90 грн. заборгованості, 2 723,02 грн. судового збору.

Не погодившись з даним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким, відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Також, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить відновити пропущений строк на подання апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з клопотанням про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року у справі №904/5863/14 вважає за необхідне повернути її без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Вступна та резолютивна частини рішення суду першої інстанції прийнята 09.09.2014 року, а його повний текст оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України - 15.09.2014 року, тобто в межах строку на виготовлення повного тексту рішення (а.с. 26-28).

Кінцевою датою для подачі апеляційної скарги було 25.09.2014 року, тоді як апелянт в порядку ст. 91 ГПК України з апеляційною скаргою звернувся до господарського суду Дніпропетровської області згідно штампу вхідної кореспонденції лише 03.06.2016 року.

Подання апеляційної скарги з простроченням строку апелянт пояснює тим, що про існування рішення йому стало відомо лише у кінці травня 2016 року, після чого представник відповідача 23.05.2016 року ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи клопотанням та відміткою представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 33).

Таким чином відповідач пропустив визначений ч. 1 ст. 93 ГПК України десятиденний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Дніпропетровської області більш ніж на півтора року.

Загальний порядок відновлення процесуальних строків врегульований статтею 53 ГПК України, відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом поважною і відновити пропущений строк.

Згідно п. 4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України", клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Таким чином, для відновлення процесуального строку заявник має довести суду наявність відповідних обставин, їх поважність та непереборність, у зв'язку з тим, що норма про можливість відновлення процесуальних строків є по суті пільгою, що може використовуватися лише як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного із процесуальних строків.

Вищевказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній Вищим господарським судом України, зокрема, в постанові від 03.02.2011 по справі № 12/61, в ухвалі від 14.07.2011 по справі № 08/151-10, в ухвалі від 19.03.2014 по справі № 5023/1146/12 та постанові від 17.01.2012 по справі № 5021/425/2011.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач був відсутній у судовому засіданні 09.09.2014 року. Матеріалами справи підтверджений факт направлення оскаржуваного рішення господарським судом Дніпропетровської області на адресу відповідача (49040, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, ж/м Тополя,2 АДРЕСА_1) вказаною позивачем у позовній заяві (а.с.2) та підтвердженою спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 19), але повернутого на адресу господарського суду Дніпропетровської області органом поштового зв'язку з відміткою на конверті що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за зазначеною адресою (49040, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, ж/м Тополя,2 АДРЕСА_1) не мешкає (а.с.29).

Дослідивши матеріали апеляційної скарги колегія суддів вважає відсутніми підстави для визнання поважною причини пропуску апелянтом процесуального строку на оскарження рішення місцевого господарського суду та поновлення вказаного строку, з огляду на наступне.

У пункті 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Як слідує з матеріалів справи, господарський суд Дніпропетровської області направляв кореспонденцію на адресу реєстрації відповідача, у відповідності до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а. с. 19 ).

Кореспонденція повернулась до суду з відміткою відділення зв'язку: "Не мешкає ", з огляду на що, враховуючи вищевказані правові норми, є підстави стверджувати, що судом першої інстанції з дотриманням вимог ч. 1 ст. 64 ГПК України вжито заходів для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

За правилами ст. 22 ГПК України, участь у господарський засіданнях є правом сторони.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Не отримання відповідачем поштової кореспонденції відноситься виключно до суб'єктивної поведінки апелянта та не може вважатися об'єктивною причиною для поновлення процесуального строку для оскарження рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено поважності причин не отримання поштової кореспонденції та не надано відповідних доказів на підтвердження вказаних ним обставин.

Таким чином, посилання відповідача на неотримання ним оскаржуваного рішення засобами поштового відправлення (повернення поштовим відділенням) та ознайомлення з ним лише 23.05.2016 року, як на підставу для відновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення, колегія суддів не визнає поважною причиною та вважає відсутніми підстави для відновлення вказаного строку.

Крім того, слід зазначити, що згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006 за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що електронна копія рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року по справі № 904/5863/14 внесена до Єдиного державного реєстру 15.09.2014 року. Однак відповідач не надав суду жодних доказів, які б перешкоджали йому ознайомитись із прийнятим по справі рішенням.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом у скарзі не конкретизовано, з якого саме часу йому стало відомо про наявність оскаржуваного рішення (кінець травня 2016 року), на ознайомлення з яким ним лише 17.05.2016 року (за спливом майже 1 року та 8 місяців після прийняття рішення) подано клопотання до суду, що на думку колегії суддів може свідчити про намір апелянта приховати від суду дійсні причини пропуску процесуального строку для оскарження рішення з метою затягування процедури виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, оскільки відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким суд користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які у даному випадку відсутні, колегія суддів не вбачає підстав для відновлення пропущеного процесуального строку подання апеляційної скарги, відповідно, апеляційна скарга підлягає поверненню відповідачу.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду відновити цей строк, оскільки поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого строку.

Отже, на думку колегії суддів, можливість вчасного подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому у зв'язку із спливом значного періоду часу та непереконливими підставами, з метою дотримання принципу юридичної визначеності, у даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для поновлення пропущеного процесуального строку.

За таких обставин, клопотання апелянта про відновлення пропущеного процесуального строку для апеляційного оскарження рішення слід відхилити, апеляційну скаргу повернути, у зв'язку з відсутністю підстав для поновлення процесуального строку.

Керуючись ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 97, ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року у справі № 904/5863/14 відхилити, а апеляційну скаргу повернути заявнику.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Додаток: (скаржнику) апеляційна скарга №б/н від 02.06.2016 року з додатками на 7 аркушах, в тому числі квитанція про сплату судового збору № 0.0.562320242.1 від 06.06.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Н.Л. Величко