ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р.Справа № 922/1254/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Павлоградвугілля", м. Павлоград
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "ПК Індустрія", м. Харків
про внесення змін до договору
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 10.12.2015р.

Представник відповідача - ОСОБА_2, дов. від 11.11.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, звернувся до господарського суду із позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "ПК Індустрія", м. Харків, в якому просить суд внести зміни до договору поставки № 353-ПУ-УМТС від 03.02.2015р., укладеного між позивачем та відповідачем, доповнивши його пунктом 5.4.1. в редакції, запропонованій позивачем. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2016р. о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2016р. розгляд справи відкладався на 31.05.2016р. об 11:15 год.

У судовому засіданні 31.05.2016р. оголошувалась перерва до 14.06.2016р. об 11:00 год.

У судовому засіданні 14.06.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.06.2016р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні. Через канцелярію суду надав письмові пояснення по справі (вх. № 17910), які судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.06.2016р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_3 України, кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представників сторін, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 03.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" (позивач, покупець) та Товариством х обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК "Індустрія" (відповідач, постачальник) укладено Договір №353-ПУ-УМТС (договір), відповідно до п. п. 1.1., 1.2. якого відповідач зобов'язався поставити у власність позивача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (продукцію), в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у договорі та специфікаціях, які є його невід'ємними частинами, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що розрахунки за продукцію здійснюються покупцем, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (п'яти) днів з 90 (дев'яностого) календарного дня від дати поставки відповідної партії продукції на підставі отриманого покупцем рахунку, за умови надання постачальником належним образом оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору, якщо інший строк відстрочки не обумовлений у відповідній специфікації.

Відповідно до наданих до видаткових накладних, в період з 21.04.2015р. по 08.09.2015р., позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 2744594,03 грн.

Оплата поставленої продукції була проведена позивачем частково на загальну суму 381232,23 грн., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків, станом за період з 03 лютого 2015 р. по 07 грудня 2015 р., який міститься в матеріалах справи.

Таким чином, позивачем виконано умови укладеного між сторонами договору поставки не в повному обсязі, у зв'язку з чим, у позивача виникла заборгованість в сумі 2363361,80 грн.

28 жовтня 2015 р. TOB "ТД "ПК Індустрія" звернулось до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" з вимогою № 2810002 про сплату вищенаведеної заборгованості.

01 грудня 2015 р. ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" надіслало на поштову адресу TOB "ТД "ПК Індустрія" відповідь № 6/2682, у якій зобов'язувалося погасити існуючу заборгованість відповідно до умов договору поставки.

10 березня 2016 р. TOB "ТД "ПК Індустрія" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2016р. порушено провадження у справі № 904/1656/16 за позовом TOB "ТД "ПК Індустрія" до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

25.03.2016р. позивачем разом з супровідним листом від 23.03.2016р., надіслано на адресу відповідача два підписаних та належно оформлених примірника додаткової угоди до договору від 03.02.2015р., в наступній редакції: "Сторони дійшли згоди доповнити п. 5.4. договору пунктом 5.4.1. та викласти його в наступній редакції: розрахунки за продукцію яка постачається постачальником за специфікаціями до договору: 1 специфікація від 16.04.2015р.; 1 специфікація від 29.04.2015р.; специфікація від 12.05.2015р.; специфікація від 23.06.2015р., здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в строк до 31.08.2016р".

Таким чином, звертаючись з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, позивач зазначає, що ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" є підприємством паливно-енергетичного комплексу України, основною діяльністю якого є видобуток та збагачення кам'яного вугілля. В теперішній час, держава в особі ДП "Енергоринок" не в повній мірі розраховується за придбану у ТЕС електроенергію, в свою чергу ТЕСи не мають можливості розрахуватися з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" за поставлене вугілля. З моменту початку проведення АТО та подолання збройної агресій заборгованість держави перед генеруючими підприємствами, на які ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" відвантажує вугілля, збільшилась з ,16 грн. до ,65 грн., що в свою чергу негативно впливає на розрахунки ТЕСів з ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" за відвантажене вугілля.

Таким чином, звертаючись до господарського суду, позивач наполягає на істотній зміні умов договору поставки, укладеному між сторонами даного спору, щодо строків виконання грошового зобов'язання.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначає що постачальник у повному обсязі виконав умови договору поставки № 353-ПУ-УМТС від 03 лютого 2015 р., а ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", в порушення умов договору частково здійснило оплату за поставлену продукцію. Отже, задоволення позовної заяви ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про внесення змін до договору поставки позбавить TOB «ТД «ПК Індустрія» законного права на стягнення 3% річних, інфляційних втрат за період прострочення, а також, пені.

Окрім цього, відповідач зазначає, що позивач звернувся до нього з пропозицією про укладання додаткової угоди до договору поставки, вже після звернення відповідача до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості та штрафних санкції. Відповідач наголошує, що предметом спору у господарському суді Харківської області по справі № 922/1254/16 є зміна строку виконання грошового зобов'язання щодо сплати грошових коштів за поставлений TOB «ТД «ПК Індустрія» товар, що може регулювати відносини у майбутньому, та не впливає на відносини, які виникли на даний час щодо належного виконання договору поставки № 353-ПУ-УМТС від 03 лютого 2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, господарський суд виходить з наступного.

Статтями 16 ЦК України, ст.20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, права та законні інтереси захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно- господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний припис містить ч.2 ст.20 ГК України про те, що права суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.І ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.І ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За положеннями ч.І ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настілки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

При цьому, ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як встановлено судом, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо внесення змін до договору поставки №353-ПУ-УМТС від 03.02.2015р. в частині зміни строків проведення взаєморозрахунків між сторонами позивач посилається на ті обставини, що у зв'язку із загостренням соціальної та економічної ситуації на сході України та проведенням антитерористичної операції, сталася істотна зміна обставин, що унеможливлює виконання договору поставки позивачем на умовах, які досягнуто сторонами при його укладенні.

Згідно з частиною 4 статті 652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні д ля виконання договору на умовах, змінених судом.

За висновками суду, позивачем обґрунтувань наявності передбачених ч.4 ст.652 Цивільного кодексу України виняткових випадків для зміни договору поставки за рішенням суду у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом, не надано.

Одночасно, всупереч вимог ст.ст. 4-3, 33 ГПК України позивачем взагалі не доведено наявності всіх умов для зміни договору, передбачених пунктами 1-4 ч.2 ст.652 ЦК України.

Так, відповідно до листа Служби безпеки України від 13.06.2014р. N33/2117 7 квітня 2014 року, на підставі ст.ст. 11 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" прийнято рішення щодо проведення антитерористичної операції в Донецькій, Луганській і Харківській областях.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 16 квітня 2014 року №215-УП "Про Заяву Верховної ОСОБА_3 України щодо захисту конституційних прав військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та інших працівників органів внутрішніх справ України, які беруть участь у антитерористичній операції, направленій на захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, мирного життя українських громадян" визнано проведення антитерористичної операції на сході України та закликано громадян України, які мають бажання, у цей скрутний час вступати до лав Збройних Сил України, Національної гвардії України та підрозділів Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно Указу Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року, було введено в дію рішення ОСОБА_3 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Проте, правовідносини між сторонами за договором поставки №354-ДУ-УМТС виникли вже після настання даних обставин - 03.02.2015р., внаслідок чого укладаючи даний договір на певних умовах позивач знав про існування заявлених ним обставин.

При цьому, позивачем жодним чином не обгрунтовано можливість порушення співвідношення майнових інтересів сторін договору і позбавлення заінтересованої сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору, у випадку виконання договору поставки на існуючих умовах.

Судом також враховуються положення ст.44 ГК України, згідно яких підприємництво здійснюється, зокрема, на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

За висновками суду, загострення соціальної та економічної ситуації в країні, скрутне фінансове становище підприємства не можуть вважатися істотною зміною обставин, оскільки, укладаючи договір поставки вже після початку проведення антитерористичної операції та отримуючи товар від відповідача, позивач приймав на себе певний ризик та був обізнаний з умовами виконання своїх зобов'язань перед відповідачем.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про внесення змін до договору поставки №353-ПУ-УМТС від 03.02.2015р., укладеного між сторонами даного спору, не підлягають задоволення.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 4-3, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 65, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1254/16