РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016Справа №910/3969/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Пропринт»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст»
Простягнення 983 089,99 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Скарбарчук І.А., представник за довіреністю;

Від відповідача не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість по договору поставки №259 від 01.10.2014 у розмірі 983 089,99 грн., з яких:

- 976 907,49 грн. - сума основного боргу;

- 29 517,77 грн. - пеня;

- 2 012,58 - 3% річних;

- 4 652,15 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору поставки №259 від 01.10.2014 позивач поставив відповідачу визначений договором товар, втім Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст", в порушення умов даного договору, свої зобов'язання по своєчасній оплаті поставленого товару, належним чином не виконало, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Відповідач письмового відзиву не подав. Проти позову заперечив усно, з тих підстав, що в видаткових накладних відсутнє посилання на договір №259 від 01.10.2014.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пропринт" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (покупець) було укладено Договір поставки №259 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію: крій художніх коробок для кондитерських виробів, гофровані серветки, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору умови цього Договору викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язані із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Найменування Товару, його якісні показники, ціна Товару за одиницю, поставка якого здійснюється відповідно до даного Договору, указується в специфікаціях або в накладних (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору строк поставки, умови поставки та місце поставки погоджується Сторонами або у Додаткових угодах або у заявках Покупця. Товар поставляється Постачальником на умовах «DDP, м. Житомир, вул. Щорса, 67» згідно офіційних правил тлумачень міжнародних торгових термінів МТП (Інкотермс) в редакції 2010 року. Продукція вважається переданою Покупцеві з моменту її фактичного вручення йому разом з необхідними супроводжуючими документами, та підписання Покупцем відповідної накладної про Прийняття цієї продукції. З цього моменту Покупець набуває права власності на продукцію.

Відповідно до п.2.4. Договору «Розрахунок за отриману партію Товару провадиться перерахуванням безготівкових грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів після дня прийняття його на складі Покупця разом з необхідними документами, що підтверджують відповідність Товару по якості та кількості.

Відповідно до п. 7.8 Договору термін дії Договору встановлюється від дня його підписання по 31 грудня 2015 року.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5 499 205,03 грн., про що свідчать видаткові накладні, наявні в матеріалах справи, належним чином підписані та скріплені печатками господарюючих суб'єктів підприємств. На підтвердження факту поставки товару позивачем надані суду також товарно-транспортні та податкові накладні. Відповідач частково розрахувався за поставлений товар. Станом на 03.02.2016, сума заборгованості Відповідача перед позивачем за Договором №259 від 01.10.2014 складає 946 907,49 грн., підтверджується первинними документами у справі.

В матеріалах справи наявна копія угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.02.2016, укладена між ТОВ «Пропринт» та ТОВ «Ренесанс Траст», згідно умов якої позивач має перед відповідачем непогашене грошове зобов'язання у сумі 409 236,88 грн., яке виникло на підставі видаткових накладних: РН-0001150 від 28.08.20.15 на суму 18 936,00 грн.; РН-0001681 від 20.11.2015 на суму 43 200, 00 грн.; РН-0002034 від 18.12.2015 на суму 347 100, 88 грн. Відповідач має перед позивачем непогашене грошове зобов'язання у сумі 1 356 144,37 грн., яке виникло на підставі Договору поставки №259 від 01.10.2014. Строк виконання зобов'язань настав, керуючись ст. 601 ЦК України сторони дійшли згоди зарахувати зустрічні однорідні вимоги за зобов'язаннями, зазначеними у п, 1 та п.2 цієї Угоди, і таким чином з моменту підписання цієї Угоди вважатимуть: зобов'язання Позивача 1 (п. 1) таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості Позивача перед Відповідачем немає; зобов'язання Відповідача (п.2) таким, що припинено частково, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 946 907, 49 грн.

Суд вказує, що вказана угода представлена суду в копії, оригіналу даної угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог суду не надано, відтак суд не визнає дану угоду, як належний та допустимий доказ у справі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 946 907,49 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

Станом на час прийняття рішення у справі, строк оплати боргу в розмірі 946 907,49 грн. за умовами договору (п. 2.4 Договору) є таким, що настав. Отже, позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню у сумі 946 907,49 грн.

Судом не приймаються до уваги усні заперечення відповідача, оскільки відповідачем не спростовано заявлених позовних вимог. При цьому, суд вказує, що оплата коштів, яка надійшла від Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОПРИНТ» в сумі 618 278, 08 грн. відбувалась по іншому договору поставки №27 від 01.12.2013, який укладений між ТОВ «Пропринт» та ТОВ «Ренесанс Капітал Інвест». Дані оплати здійснювалися ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на підставі того, що за додатковою угодою №1 від 01.10.2014 сторони домовилися, що платником поставленого по договору №27 від 01.12.2013 товару, може виступати ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ».

Судом не встановлено факту укладення Договору з ідентичним №27 від 01.12.2013 між ТОВ «ПРОПРИНТ» і ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ».

Щодо тверджень відповідача на те, що в накладних немає посилань на договір №259 від 01.10.2014, за яким здійснюється поставка, суд вказує, що ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", якою визначено основні реквізити первинних бухгалтерських документів, відсутня вказівка на зазначення номеру і дати договору в накладній на відпуск матеріальних цінностей.

З огляду на зазначене, безпідставними є доводи відповідача про недоведеність факту поставки товару на підставі саме договору №259 від 01.10.2014.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відповідач в порушення ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку укладення інших договорів з позивачем в цей період і не довів те, що здійснені ним проплати були саме на виконання договору №259 від 01.10.2014.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку прострочення оплати поставленого товару, Покупець зобов'язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі повідної облікової ставки НБУ, яка діє на дату поставки товару, за кожний день прострочення платежу.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, з урахуванням здійсненого судом перерахунку пені із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд, дійшов висновку про задоволення пені, відповідно до уточненого розрахунку в сумі 29 517,77 грн.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 29 517,77 грн. пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційні втрати та проценти річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 012,58 грн. та 4 652,15 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (01014, м. Київ, провулок Мічуріна, буд. 3/2, літ. А, офіс 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пропринт» (33016, м. Рівне, вул. Фабрична, буд. 6, ідентифікаційний код 38822418) заборгованість у розмірі 946 907 (дев'ятсот сорок шість тисяч дев'ятсот сім) грн. 49 коп., 29 517 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 77 коп. пені, 2 012 (дві тисячі дванадцять) грн. 58 коп. 3% річних, 4 652 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят дві) грн. 15 коп. інфляційних втрат, 14 746 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок шість) грн. 35 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 07.06.2016

Суддя І.І.Борисенко