КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа№ 910/30418/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Козачук Н.Ю.- дов. від 24.12.15 №06-5/1096;

відповідача-1 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідача-2 не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи"

на Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.16

у справі № 910/30418/15 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом КП "Київпастранс"

до відповідачів 1. ТОВ "Львівські автобусні заводи"

2. ТОВ "Сіті Транспорт Груп"

про визнання недійсним Договору уступки права вимоги

від 17.04.14.

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП "Київпастранс" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" та відповідача-2 ТОВ "Сіті Транспорт Груп" про визнання недійсним Договору уступки права вимоги від 17.09.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 № 910/30418/15 позов задоволено повністю, визнано недійсним Договір уступки права вимоги від 17.09.2014, укладений між ТОВ "Сіті Транспорт Груп" та ТОВ "Львівські автобусні заводи".

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 № 910/30418/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2016 для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.

Ухвалою КАГС від 21.03.2016 № 910/30418/15 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача-1 та призначено судове засідання.

Позивач КП "Київпастранс" за Відзивом просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 № 910/30418/15 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідач-2 ТОВ "Сіті Транспорт Груп" не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав колегії суддів письмовий відзив на скаргу відповідача-1, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

За Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.05.2016, у зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. на лікарняному, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем по справі, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Отрюх Б.В., Яковлєв М.Л.

За Ухвалою КАГС від 19.05.2016 № 910/30418/15 прийнято апеляційну скаргу відповідача-1 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Отрюха Б.В., Яковлєва М.Л..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 19.05.2016)

Під час апеляційного перегляду розгляд даної справи неодноразово відкладався.

В останнє судове засідання від 09.06.2016 представники відповідачів -1, -2 не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про їх належне повідомлення свідчать долучені до матеріалів справи зворотні поштові повідомлення про вручення Ухвали КАГС про відкладення розгляду апеляційної скарги від 19.05.16 №910/30418/15 (т. 1 а/с 236-237).

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.12.2008 між ТОВ "Львівські автобусні заводи" (далі - Продавець ) та КП "Київпастранс" (далі - Покупець) було укладено Договір № 06/24-08 про закупівлю (далі - Договір № 06/24-08), відповідно до якого Продавець взяв на себе зобов'язання здійснити поставку і передати у власність Покупцю нові автобуси А 191 F0 (далі - товар) в кількості 32 одиниці відповідно Специфікації (Додаток № 1) в комплектності відповідно до п. 4.4. за ціною, зазначеною в п. 2.1 Договору, з технічним характеристиками, наведеними в Додатку № 2 Договору № 06/24-08. Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах наведених у розділі 2 Договору № 06/24-08. Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору № 06/24-08, поставка товару повинна бути здійснена Продавцем до 30.04.2009.

Ціна одного автобуса А 191 F0 складає 1 301 500,00 грн., в тому числі ПДВ, а вартість товару на момент укладення договору становить 41 648 000,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 2.1, 2.2 Договору № 06/24-08).

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що жодна зі сторін не має права передавати третій особі права і обов'язки за Договором № 06/24-08 без згоди на це іншої сторони.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2014 № 910/3395/14, яке набрало законної сили, у справі за позовом ТОВ "Львівські автобусні заводи" до КП "Київпастранс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання вчинити дії, позов задоволено частково, а саме, зобов'язано КП "Київпастранс" виконати умови Договору про закупівлю №06/24-08 від 16.12.2008 та прийняти від ТОВ "Львівські автобусні заводи" автобуси (А 191 F0) в кількості 15 (п'ятнадцять) одиниць, а саме:

- автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000032, жовтого кольору; - автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000032, жовтого кольору; - автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000033, жовтого кольору; - автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000035, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000036, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000028, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000029, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000005, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000037, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000038, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000039, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000040, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000041, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000042, жовтого кольору; автобус А191F0 з номером кузова Y8AA191FOA0000042, жовтого кольору та стягнути з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Львівські автобусні заводи" вартість 15 (п'ятнадцяти) одиниць автобусів (А 191F0) в розмірі 19 522 500,00 грн., збитки в розмірі 4 880 949,67 грн. та судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено, як заявлених необґрунтовано.

На виконання вказаного Рішення було видано Наказ від 10.06.2014 № 910/3395/14. На підставі цього Наказу було відкрито Виконавче провадження № 44517273 (Постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2014).

За Договором № 06/24-08 від 16.12.2008 у відповідача-1 виникло зобов'язання здійснити поставку і передати у власність Покупцю нові автобуси А 191F0 в кількості 32 одиниці відповідно специфікації та право на отримання коштів від позивача, а саме, оплати поставленого товару. В свою чергу, у позивача виник обов"язок прийняти автобуси від відповідача-1 та сплатити грошові кошти. Зазначений правочин є двостороннім.

Рішенням Господарського суду міста Києва по іншій справі №910/3395/14 встановлені наступні обставини: у КП "Київпастранс" є обов'язок прийняти від ТОВ "Львівські автобусні заводи" 15 одиниць автобусів А191FО та оплатити їх вартість в сумі 19 522 500 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у пов'язаній справі № 910/3395/14 роз'яснено, що Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2014 у справі № 910/3395/14 шляхом зазначення, що згідно умов Договору про закупівлю № 60/24-08 від 16.12.2008, а саме розділу 2, передбачено зустрічне виконання зобов'язань сторін Договору про закупівлю № 06/24-08 від 16.12.2008, а саме Продавця та Покупця, за якими оплата автобусів у кількості 15 одиниць на загальну суму 19 522 500,00 грн. обумовлена їх попередньою поставкою.

17.09.2014 між ТОВ "Львівські автобусні заводи" (первісний кредитор) та ТОВ "Сіті Транспорт Груп" (новий кредитор) було укладено Договір уступки права вимоги відповідно до якого, первісний кредитор уступає новому кредитору своє право кредитора до КП "Київпастранс", що виникло в межах виконавчого провадження № 44517273 від 26.08.2014.

Відповідно до п. 2, 3, 4, 5, 6, 10 Договору уступки, первісний кредитор зобов'язується передати новому кредитору усі документи, що посвідчують право вимоги первісного кредитора до КП "Київпастранс". Первісний кредитор несе повну юридичну відповідальність перед новим кредитором за дійсність переданої вимоги. Первісний кредитор зобов'язується повідомити КП "Київпастранс" про здійснення уступки права вимоги, згідно з нормами чинного законодавства України. З моменту повідомлення КП "Київпастранс" зобов'язаний здійснювати виконання своїх платіжних зобов'язань за Договором купівлі-продажу ТЗ №17/04-04 від 17.06.2014 року в розмірі 24 476 529,67 (двадцять чотири мільйони двісті сімдесят шість тисяч п'ятсот двадцять дев'ять гривень 67 коп.) гривень на користь нового кредитора шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок нового кредитора. Новий кредитор, за набуте право вимоги, зазначене в п. 1 даного договору, протягом 180 днів з дати підписання даного Договору сплачує на розрахунковий Первісного кредитора грошову суму у розмірі 24 276 529,67 (двадцять чотири мільйони двісті сімдесят шість тисяч п'ятсот двадцять дев'ять гривень 67 коп.) гривень. Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за Договором (п. 10 Договору).

18.11.2014 Ухвалою суду у пов'язаній справі № 910/3395/14 за заявою ТОВ "Львівські автобусні заводи" та ТОВ "Сіті Транспорт Груп" замінено сторону виконавчого провадження на підставі Договору про відступлення права вимоги від 17.09.2014, а саме стягувача з ТОВ "Львівські автобусні заводи" на ТОВ "Сіті Транспорт Групп".

Матеріали справи містять копію Додаткової угоди від 15.12.2014 до Договору уступки права вимоги від 17.09.2014, відповідно до якої Сторони домовились доповнити Договір уступки права вимоги від 17.09.2014, укладеного між ними, наступними пунктами (1.1, 1.2): первісний кредитор уступає новому кредитору своє право кредитора до КП "Київпастранс", що виникло на підставі Договору № 06/80-12 про закупівлю товару за державні кошти укладеному 21.05.2012 між ТОВ "Львівські автобусні заводи" та КП "Київпастранс", а саме право вимоги щодо оплати вартості 15 одиниць автобусів в сумі 19 522 500, 00 гривень, а також права вимоги щодо оплати штрафних санкцій, процентів річних та інфляційних втрат, пов'язаних з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за Договором № 06/80-12 про закупівлю товару за державні кошти, укладеному 21.05.2012. Права вимоги, зазначені у пункті 1 Договору уступки, права вимоги від 17.09.2014 та у пункті 1.1 цієї Додаткової угоди передаються новому кредитору з моменту укладення Договору уступки права вимоги від 17.09.2014.

Відповідно до п. 2, 3 Додаткової угоди до Договору уступки сторони домовились виключити з Договору уступки права вимоги від 17.09.2014, укладеного між ними, пункт 5. Сторони домовились змінити положення Договору уступки права вимоги від 17.09.2014, укладеного між ними, а саме викласти п. 6 зазначеного Договору у наступній редакції: "Новий кредитор, за набуті за цим договором права, протягом 3 (трьох) років з дати підписання цього договору сплачує первісному кредитору грошову суму у розмірі 24 476 529,67 гривень, шляхом перерахування коштів на його розрахунковий рахунок".

У п.1.1.вказаної Додаткової угоди сторони зазначили про відступлення права вимоги за Договором № 06/80-12 про закупівлю товару за державні кошти від 21.05.2012, однак Рішенням Господарського суду від 20.05.2014 у справі № 910/3395/14 було стягнуто грошові кошти за Договором № 06/24-08 від 16.12.2008, оспорюваною угодою права кредитора за Виконавчим провадженням, відкритим на виконання вказаного рішення, передавались саме за Наказом, виданим у справі № 910/3395/14.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2015 у іншій справі № 910/10493/15, яке набрало законної сили за Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015, встановлено, що право вимоги за Договором № 06/80-12 від 21.05.2012, було передано новому кредитору за Договором № 081214 від 12.12.2014, який визнаний судом недійсним. В судовому рішенні підставою для визнання недійсною уступки права вимоги є відсутність згоди сторони Договору № 06/80-12 на заміну кредитора.

Додатковою угодою від 22.02.2016 до Договору уступки права вимоги від 17.09.2014, п. 1.1 Договору уступки права вимоги викладено в наступній редакції (1.1, 1.2): Первісний кредитор уступає новому кредитору своє право кредитора до КП "Київпастранс", що виникло з Договору № 06/24-12 про закупівлю товару за державні кошти укладеному 16.12.2008 між ТОВ "Львівські автобусні заводи" та КП "Київпастранс", а саме право вимоги щодо оплати вартості 15 одиниць автобусів в сумі 19 522 500,00 гривень, а також права вимоги щодо оплати штрафних санкцій, процентів річних та інфляційних втрат, пов'язаних з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за Договором № 06/24-12 про закупівлю товару за державні кошти, укладеному 16.12.2008. Права вимоги зазначені у пункті 1 Договору уступки права вимоги від 17.09.2014 та у пункті 1.1 цієї Додаткової угоди передаються новому кредитору з моменту укладення Договору уступки права вимоги від 17.09.2014.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2014 між ТОВ "Сіті Транспорт Груп" - цедент та ТОВ "Сіті Транспорт Групп" - цесіонарій було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 091214 (далі - Договір № 091214), відповідно до умов якого (п. 2.2) Цедент відступає Цесіонарію, а Цесіонарій набуває від Цедента права вимоги до КП "Київпастранс" (в зв'язку з чим Цесіонарій стає в їх межах кредитором за Договорами про закупівлю) та інші права вимоги, які відступаються згідно цим Договором, з моменту та за умови належного виконання Цесіонарієм у повному розмірі свого обов'язку по оплаті Цеденту таких прав згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 2.3, 1.3 Договору № 091214 права вимоги до КП "Київпастранс", що відступаються Цедентом Цесіонарію на умовах цього Договору, охоплюють права вимоги всієї Заборгованості - всі невиконані станом на дату укладення цього Договору грошові зобов'язання Боржника перед Цедентом за Договором про закупівлю, строк виконання яких (зобов'язань) настав чи настане в майбутньому, зокрема невиконані грошові зобов'язання щодо:

- повернення (погашення) боргу за Договором №06/80-12 про закупівлю від 21.05.2012, укладеного між Цедентом та КП "Київпастранс";

- сплати штрафних санкцій, процентів річних, інфляційних втрат пов'язаних з Договором про закупівлю;

- сплати заборгованості за Виконавчим провадженням № 44517273 від 26.08.2014, відповідно судового Наказу Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 № 910/3395/14, про стягнення з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Львівські автобусні заводи" вартості 15 одиниць автобусів (A191FO) в розмірі 19 522 500,00 грн., збитків в розмірі 4 880 949,67 грн. та судового збору в розмірі 73 080,00 грн. на суму 24 476 529,67 гривень.

Тобто, 15.12.2014 за Договором № 091214 було відступлено право вимоги, отримане відповідачем -2 від відповідача-1 за Договором від 17.09.2014.

Відповідно до п. 4.1.4, 8.9 Договору № 091214 цедент зобов'язується не відступати права вимоги до боржника та інші права вимоги, які відступаються згідно з цим Договором, після їх переходу від цедента до цесіонарія відповідно до п. 3.4 цього договору. Кожна сторона не має права передавати свої права та обов'язки за цим Договором в цілому або будь-яку їх частину третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони.

До матеріалів справи надано банківські Виписки від 01.02.2015 на підтвердження сплати грошових коштів за Договором відступлення права вимоги № 091214 від 15.12.2014 на суму 22 028 876,78 грн. При цьому, кошти були перераховані ТОВ "Сіті Транспорт Групп" на рахунок ТОВ "Львівські автобусні заводи", а не контрагенту за Договором ТОВ "Сіті Транспорт Груп".

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним Договору від 17.09.2014, посилається на те, що він не надавав згоди на його укладення, хоча пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що жодна із сторін не має права передавати третій особі права і обов'язки за Договором № 06/24-08 без згоди на це іншої сторони.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали даної справи, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено наявність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевим господарським судом відзначено, що пунктом 5.2 Договору сторони погодили, що жодна зі сторін не має права передавати третій особі права і обов'язки за Договором № 06/24-08 без згоди на це іншої сторони.

Таким чином, на виключення із загального правила щодо необов'язковості згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні, сторони договору можуть домовитись про можливість відступлення кредитором права вимоги виключно за згодою боржника. У цьому випадку передання кредитором своїх прав іншій особі всупереч умовам первісного договору, за яким боржник має цивільні обов'язки, є підставою для визнання правочину відступлення права вимоги недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові від 05.06.07. Верховного суду України Судової палати у господарських справах).

Разом з тим, відповідачами не подано доказів отримання від позивача згоди на передання прав та обов'язків за Договором № 06/24-08.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 1 Договору уступки права вимоги від 17.09.2014 первісний кредитор (відповідач-1) уступив своє право кредитора новому кредитору (відповідач-2), що виникло з виконавчого провадження №44517323 відповідно до Наказу Господарського суду міста Києва від 10.06.2014 №910/3395/14 на суму 24476529,67 грн.

Відповідно до ЦК України постанова про відкриття виконавчого провадження та наказу суду не є підставами, що обумовлюють виникнення зобов"язання, права кредитора у зобов"язанні тощо, як це обумовлено в п.1 оспорюваного договору. Двостороннє зобов"язання виникло з договору поставки, саме договір поставки є правочином. Виконавче провадження та наказ суду не є правочином, у той же час ст.512 ЦК України визначає саме заміну сторони в зобов"язанні, як наслідок передання прав за правочином.

Отже, глава 47 ЦК України передбачає, що кредитор може бути замінений на іншу особу у зобов'язанні. Виконавче провадження, як і наказ суду, не є зобов'язанням у розумінні ст. 509, 11 ЦК України, не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України. За таких умов, пункт 1 оспорюваного договору від 17.09.2014 суперечить главі 47 Цивільного кодексу України (ст.512, ст.514 ЦК).

Судом першої інстанції відзначено, що твердження відповідача-1 про відповідність Договору уступки права вимоги від 17.09.2014 вимогам законодавства, спростовано матеріалами справи.

Позивач посилався на те, що Договір уступки права вимоги від 17.09.2014 являється договором факторингу, для укладання якого обов'язковою умовою є наявність ліцензії у фактора та правового статусу фінансової установи, яких відповідач-2 не має. В Додатковій угоді від 15.12.2014 до договору уступки права вимоги від 17.09.2014 домовлено сплату первісному кредитору грошової суми у розмірі 24476529,67 грн., тобто, у повному розмірі відступленого права вимоги.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Крім того, згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Судом першої інстанції зауважено, що позивач не навів доказів того, що Договір уступки права вимоги являється договором факторингу. Вказаний Договір не містить всіх істотних умов договору факторингу, зокрема щодо визначення плати та суб'єктного складу Договору. За таких умов, доводи позивача про недійсність Договору уступки права вимоги від 17.09.2014, в зв'язку з недодержанням вимог законодавства до договору факторингу, місцевим господарським судом не прийнято до уваги, з огляду на їх необґрунтованість.

Враховуючи вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційного оскарження відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" є такими, що не спростовують наведених правових висновків місцевого господарського суду.

Серед іншого, колегія суддів вважає за необхідне зазначити і про таке.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії", заява № 30544/96). Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача-1 ТОВ "Львівські автобусні заводи" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 № 910/30418/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 № 910/30418/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 № 910/30418/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/30418/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді Б.В. Отрюх

М.Л. Яковлєв