КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 914/1772/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Коршун Н.М.

Мартюк А.І.

при секретарі: Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Чернявська О.Д. - дов. № 10888/13-70-10/22 від 16.09.2015 року

від відповідача Гончаров Д.О. 0 дов. № б/н від 25.04.2016 року

від третьої особи Алтунін Я.І. - дов. № б/н від 03.07.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Львівські автобусні заводи»

на рішення господарського суду міста Києва

від 08.12.2015 року (суддя Сівакова В.В.)

у справі № 914/1772/15

за позовом Львівської митниці ДФС

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Львівські автобусні заводи»

(далі - ТОВ «Львівські автобусні заводи»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю

«Сіті Транспорт Груп» (далі - ТОВ «Сіті Транспорт Груп»)

про витребування майна та стягнення 783 284, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.12.2015 року у справі № 914/1772/15 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ «Сіті Транспорт Груп». Позов задоволено повністю. Витребувано майно наявне на складі ТОВ «Львівські автобусні заводи», яке передане Львівською митницею ДФС ТОВ «Львівські автобусні заводи» по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013, загальною вартістю 6 448 193,84 грн.:

- двигуни моделі MAN Engine D2066L01139 з аксесуарами для автобусів - 10 шт. - загальною вартістю 2 731 458,30 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) па відповідальне зберігання №64 від 19.07.2013);

- мости ведучі та неведучі до автобусів з аксессуарами 21 шг. загальною вартістю 1 673 548,58 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 64 від 19.07.2013);

- коробки передач для транспортних засобів: арт. 1349-090-137 - 10 шт., загальною вартістю 732 966,09 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- електрична апаратура для транспортних засобів: контактори КТК-4-10 УХЛ2 89 шт. загальною вартістю 277 995,49 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання №78 від 13.09.2013);

- кондиціонери призначені для транспортних засобів: Ultra Light А/С unit set-UL500 EM - 13 комплектів загальною вартістю 902 036,94 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- вироби з чорних металів для транспортних засобів: кронштейни арт. 7633.222.108 - 70 штук загальною вартістю 18 589,72 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- запчастини для транспортних засобів: комплектуючі гальмівної системи в асортименті, упаковані фірмою відправником в картонні коробки та розміщено на 2 європіддони загальною вартістю 111 598,72 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 895958 від 05.12.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 99 від 05.12.2013).

Стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь Львівської митниці ДФС вартість втраченого майна, переданого по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013 у загальній сумі 449 357 грн. 84 коп.

Стягнути з ТОВ «Львівські автобусні заводи» в дохід Державного бюджету України 11 749 грн. 26 коп. судового збору.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь Львівської митниці ДФС 333 926 грн. 46 коп. неустойки. Стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» в дохід Державного бюджету України 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним й таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 316, 317, 321, 334 ЦК України. Крім цього, за твердженнями апелянта, ТОВ «Львівські автобусні заводи» набуло право власності на спірне майно після його повної оплати і отримання від продавця, а відтак, на підставі ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На думку відповідача, ТОВ «Львівські автобусні заводи» не має заборгованості перед Львівською митницею ДФС по митним платежам, а навпаки має переоплату у розмірі 189 519,Є 98 грн. тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 914/1772/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судове засідання 07.06.2016 року з'явились представники сторін та третьої особи, представник апелянта (відповідача) в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених у скарзі підстав, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Представник третьої особи підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених у скарзі підстав, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Львівська митниця ДФС звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Львівські автобусні заводи» про:

1. витребування майна наявного на складі ТОВ «Львівські автобусні заводи», яке передане Львівською митницею ДФС ТОВ «Львівські автобусні заводи» по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013, загальною вартістю 6 448 193,84 грн.:

- двигуни моделі MAN Engine D2066L01139 з аксесуарами для автобусів - 10 шт. - загальною вартістю 2 731 458,30 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) па відповідальне зберігання №64 від 19.07.2013);

- мости ведучі та неведучі до автобусів з аксессуарами 21 шт. загальною вартістю 1 673 548,58 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 64 від 19.07.2013);

- коробки передач для транспортних засобів: арт. 1349-090-137 - 10 шт., загальною вартістю 732 966,09 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- електрична апаратура для транспортних засобів: контактори КТК-4-10 УХЛ2 89 шт. загальною вартістю 277 995,49 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання №78 від 13.09.2013);

- кондиціонери призначені для транспортних засобів: Ultra Light А/С unit set-UL500 EM - 13 комплектів загальною вартістю 902 036,94 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- вироби з чорних металів для транспортних засобів: кронштейни арт. 7633.222.108 - 70 штук загальною вартістю 18 589,72 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013)

- запчастини для транспортних засобів: комплектуючі гальмівної системи в асортименті, упаковані фірмою відправником в картонні коробки та розміщено на 2 європіддони загальною вартістю 111 598,72 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 895958 від 05.12.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 99 від 05.12.2013);

2. стягнення з ТОВ «Львівські автобусні заводи» вартість втраченого майна, переданого Львівською митницею ДФС ТОВ «Львівські автобусні заводи» по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013:

- двигуни моделі MAN Engine D2066LOH39 з аксесуарами для автобусів - 1 шт. вартістю - 240 145,18 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 64 від 19.07.2013);

- мости ведучі та неведучі до автобусів з аксесуарами 1 шт. вартістю - 79 692,24 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 64 від 19.07.2013);

- коробки передач для транспортних засобів: арт. 1349-090-137 - 1 штука, вартістю - 73 296,61 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- електрична апаратура для транспортних засобів: контактори КТК-4-10 УХЛ2 18 шт. загальною вартістю 56 223,81 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013),

у загальній сумі 449 357,84 грн. на рахунок Львівської митниці ДФС: одержувач - Львівська митниця ДФС, р/р - 8895, МФО - 825014, ЄДРПОУ - 39420875, банк одержувача в ГУ ДКСУ у Львівській області.

3. стягнення 333 926,46 грн. неустойки.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що після припинення дії договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013 року, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути майно, що було предметом зберігання, однак відповідач на вимогу позивача майно не повернув, що стало підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.09.2015 року справу № 914/1772/15 надіслано за територіальною підсудністю господарському суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року справу № 914/1772/15 призначено до розгляду на 12.11.2015 року.

Оцінивши встановлені фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог й необхідність їх задоволення.

03.02.2016 року постановлено додаткове рішенням господарського суду міста Києва.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що мало місце порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення позивачу прийнятого на зберігання майна за договором відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013 року та прострочення повернення майна зі зберігання, відтак дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, 19.07.2013 року між ТОВ «Львівські автобуси заводи» та Львівською митницею укладено договір відповідального зберігання № 216 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання протягом строку Договору майно, що передається (далі - майно) згідно акту прийому-передачі, який є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 4.1.1 Договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний передати зберігачеві майно на зберігання згідно актів прийому-передачі.

Так, за умовами Договору позивачем було передано відповідачу на зберігання наступне майно:

1. згідно акту про передачу прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 64 від 19.07.2013 та уніфікованої митної квитанції МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013:

- двигуни моделі MAN Engine D2066LOH39 з аксесуарами для автобусів - 11 шт. загальною вартістю 2 971 603,48 грн.;

- мости ведучі та неведучі до автобусів з аксесуарами, загальною вартістю 1 753 240,82 грн.

2. згідно акту про передачу прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013 та уніфікованої митної квитанції МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013:

- кондиціонери призначені для транспортних засобів: Ultra Light А/С unit set-UL500 EM - 13 комплектів загальною вартістю 902 036,94 грн.;

- вироби з чорних металів для транспортних засобів: кронштейни арт. 7633.222.108 - 70 штук загальною вартістю 18 589,72 грн.;

- коробки передач для транспортних засобів: арт. 1349-090-137 - 11 штук, загальною вартістю 806 262,70 грн.;

- електрична апаратура для транспортних засобів: контактори КТК-4-10 УХЛ2 107 штук, загальною вартістю 334 219,30 грн.

3. згідно акту про передачу прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 99 від 05.12.2013 та уніфікованої митної квитанції МД-1 серія КА № 895958 від 05.12.2013:

- запчастини для транспортних засобів: комплектуючі гальмівної системи в асортименті, упаковані фірмою відправником в картонні коробки та розміщено на 2 європіддони, загальною вартістю 111 598,72 грн.

Зберігач згідно п. 3.1.4. Договору зобов'язаний повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Положеннями п. 4.2. Договору сторони погодили, що поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін ( п. 7.1).

Строк Договору на підставі п. 7.2. починає свій перебіг у момент, визначений п. 7.1 та діє до моменту сформування Єдиного реєстру торгівельних організацій, які мають право зберігання, реалізації безхазяйного та іншого майна, що перейшло у власність держави у 2014 році.

Порушенням договору ( п. 5.1.1. ) є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов'язанням згідно зі ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписами ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Сторони згідно ст. 6 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

У відповідності до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки за договором.

Зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився ( ст. 953 ЦК України ).

21.01.2014 року позивач звертався до відповідача з вимогою № 13-70-03-03/16-447 про повернення майна з відповідального зберігання, яку відповідачем отримано 27.01.2014 року (підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення) та залишено без відповіді.

Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (п. 1 ст. 949 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

27.01.2015 року комісією Львівської митниці ДФС було проведено огляд майна на складі тимчасового зберігання ТОВ «Львівські автобусні заводи», про що було складено акт № 13-70-03/01-2. За результатами огляду встановлено відсутність наступного майна:

- двигуни моделі MAN Engine D2066LOH39 з аксесуарами для автобусів - 1 шт. вартістю 240 145,18 грн.;

- мости ведучі та неведучі до автобусів з аксесуарами - 1 шт., вартістю 79 692,24 грн.

- коробки передач для транспортних засобів: арт. 1349-090-137 - 1 шт., вартістю 73 296,61 грн.;

- електрична апаратура для транспортних засобів: контактори КТК-4-10 УХЛ2 18 шт. вартістю 56 223,81 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язань по поверненню позивачу прийнятого на зберігання майна.

Крім цього, за умовами 3.1.1 Договору зберігач зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання, п. 3.1.3 Договору зберігач зобов'язаний нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві.

Відповідно до положень п. 5.2. Договору, зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна до моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням майна, відшкодовується зберігачем: а) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; б) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість (ст. 951 ЦК України).

Договір є обов'язковим до виконання сторонами на підставі ст. 629 ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Виходячи з сукупності встановлених обставин справи та наведених доказів, системного аналізу положень закону, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суді щодо задоволення позову про зобов'язання відповідача повернути майно та сплатити вартість втраченого майна.

Крім цього, згідно п.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання ( п. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) на підставі ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій згідно ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами п.5.3 Договору сторони передбачили, що у випадку неповернення майна поклажодавцеві за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцеві неустойку в розмірі 0,01% від вартості майна за кожний день затримки.

В огляду на наведене та те, що прострочення повернення майна зі зберігання мало місце, апеляційний господарський суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми неустойки в розмірі 333 926,46 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Тому апеляційний господарський суд вважає законними висновки суду першої інстанції щодо помилковості твердженнь відповідача про те, що він є власником спірного майна, оскільки зазначені ним договори не підтверджують набуття відповідачем права власності саме на майно, яке є предметом спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2015 року у справі № 914/1772/15 - без змін.

Матеріали справи № 914/1772/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Н.М. Коршун

А.І. Мартюк