КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/853/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Данилко О.І. - за дов.

від відповідача: Баськова Т.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016

у справі №910/853/16 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок»

до Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана»

про стягнення 35 131, 76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Завод сантехнічних заготовок» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог; том 1, а.с. 37-38) до Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі, відповідач) про стягнення 3% річних в сумі 3 618,15 грн., а також 31 513,61 грн. інфляційних втрат за період з 19.01.2013 по 01.03.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання з оплати виконаних підрядних робіт, а саме капітального ремонту, демонтажу та монтажу метало-пластикових вікон, відливів в гуртожитку №5 за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 54-А на суму 38 685,60 грн., що є підставою для стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції. Обставини неналежного виконання зобов'язань відповідачем з оплати виконаних позивачем підрядних робіт встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі №5011-70/17857-2012 і в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доказування не потребують.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/853/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач самостійно не порушував своїх зобов'язань з виконання судового рішення у справі №5011-70/17857-2012 та не перешкоджав його виконанню, а тому не може нести відповідальність у вигляді застосування до нього стягнення інфляційних та 3% річних на підставах і в порядку, передбачених законами України.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/853/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відсутність вини боржника за невиконання ним судового рішення по стягненню грошових коштів не звільняє його від наслідків невиконання ним грошового зобов'язання на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу у справі №910/853/16 передано на розгляд судової колегії Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Отрюха Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.06.2016.

06.06.2016 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції у справі №910/853/16 без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем виконано капітальний ремонт, демонтаж та монтаж метало-пластикових вікон, відливів в гуртожитку №5 за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 54-А на суму 38 685,60 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом приймання виконаних підрядних робіт за березень 2009 року №81 від 30.04.2009 на суму 38 685,60 грн. та Довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за березень 2009 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі №5011-70/17857-2012 присуджено до стягнення з Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на користь Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» 38 685,60 грн. заборгованості за виконані позивачем підрядні роботи, а саме капітальний ремонт, демонтаж та монтаж метало-пластикових вікон, відливів в гуртожитку №5 за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 54-А, а також 3% річних у розмірі 467,41 грн. за період з 07.07.2012 по 10.12.2012 за прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати виконаних позивачем робіт.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні від 25.07.2002 по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи зазначене, факт порушення відповідачем зобов'язань з оплати виконаних позивачем підрядних робіт повторного доведення не потребує.

Згідно пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.11.2008 № 01-8/685 «Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)», чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості.

Водночас, як зазначено у пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів виконання грошових зобов'язань перед позивачем з оплати 38 685,60 грн. заборгованості за виконані позивачем підрядні роботи, а саме капітальний ремонт, демонтаж та монтаж метало-пластикових вікон, відливів в гуртожитку №5 за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 54-А, відповідач суду не надав.

Отже, грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 38 685,60 грн. не припинилось.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, зазначав, що самостійно не порушував своїх зобов'язань з виконання судового рішення та не перешкоджав його виконанню, а тому не може нести відповідальність у вигляді застосування до нього стягнення інфляційних та 3% річних.

На підтвердження цього відповідач посилається на те, що має статус державної бюджетної установи, а тому не міг виконати рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі №5011-70/17857-2012 та виданий на його підставі 12.03.2013 наказ самостійно у межах ВП №37248680, відкритого державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Руденко Наталією Вікторівною (постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2013), оскільки відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Про зазначену обставину відповідач повідомляв державного виконавця листом від 27.08.2013 №01/13-2132.

Зазначені доводи відповідача не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Як уже зазначалося, згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються НЕЗАЛЕЖНО ВІД ВИНИ боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вчинялись дії щодо добровільного погашення заборгованості за рішенням суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання взятих на себе господарських зобов'язань та рішення суду, яке є обов'язковим. Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Таким чином, оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 у справі №5011-70/17857-2012 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 38 685,60 грн. за виконані позивачем підрядні роботи станом на дату вирішення справи не виконано, грошове зобов'язання відповідача не припинилось, а тому має місце прострочення його виконання у заявлений позивачем період, що згідно статті 625 Цивільного кодексу України є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, здійснивши арифметично вірний перерахунок заявлених позивачем до стягнення у спірному періоді 3% річних та інфляційних втрат, приходить до висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 618,15 грн. за період з 19.01.2013 по 01.03.2016 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позовні вимоги у частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за заявлений позивачем період з 19.01.2013 по 01.03.2016 підлягають частковому задоволенню у сумі 31 093,25 грн. У частині стягнення з відповідача 420,36 грн. інфляційних втрат суд відмовляє з підстав їх необґрунтованості.

Посилання відповідача на ту обставину, що 28.12.2015 грошові кошти на виконання рішення суду у справі №5011-70/17857-2012 були списані з рахунку відповідача на підставі постанови про арешт коштів боржника від 26.11.2015 у ВП №37248680 та платіжної вимоги №119/22 від 26.11.2015 не приймаються судом до уваги, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі №5011-70/17857-2012 за скаргою Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на неправомірні дії відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві визнано дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві щодо примусового списання коштів з банківського валютного рахунку №7436 Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», відкритому в Головному Управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», на підставі платіжної вимоги №119/22 від 26.11.2015 року на суму 1791,05 ЕUR (45 364,80 грн.), ненаправлення постанови про закриття (відкриття, поновлення виконавчого провадження), неповідомлення про день та час проведення виконавчих дій щодо списання коштів боржника - неправомірними та незаконними. Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві повернути неправомірно списані кошти у розмірі 1791,05 ЕUR (45 364,80 грн.) на валютний рахунок №7436 Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» відкритий в Головному Управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» код банку 322669.

Безпідставними є також посилання відповідача на норми пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України щодо права господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, оскільки предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, а не неустойки (штрафу, пені), яка є штрафною санкцією.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи арифметично вірний перерахунок інфляційних втрат, зроблений судом. Апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» підлягає задоволенню частково.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/853/16 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі №910/853/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (03680, м. Київ, проспект Перемоги, 54/1; ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, буд.24; ) 3 618 (три тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 15 коп. 3% річних та 31 093 (тридцять одну тисячу дев`яносто три) грн. 25 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Київський Національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (03680, м. Київ, проспект Перемоги, 54/1; ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, буд.24; ) 1 351 (одну тисячу триста п'ятдесят одну) грн. 00 коп. судового збору за подання до суду позовної заяви та 1 501 (одну тисячу п'ятсот одну) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/853/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх