ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" червня 2016 р. Справа № 922/720/15

Вх. номер 163

Суддя господарського суду Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

за участю представників сторін:

Представник стягувача - ОСОБА_1, дов. від 02.02.2016р.;

представник боржника (скаржник) - ОСОБА_2, дов. від 02.07.2015р.;

представник ВДВС - ОСОБА_3, дов. від 03.06.2016р.

розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні машини - ЕМЗ" (м. Харків) на дії Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (вх. № 163 від 17.05.2016р.) по справі за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатське бюро ОСОБА_4", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні машини -ЕМЗ" (м. Харків),

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні машини - ЕМЗ" (надалі - боржник, скаржник) звернувся до господарського суду Харківської області зі скаргою (вх.№163 від 17.05.2016 р.) на дії Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції по справі №922/720/15, в якій просить визнати незаконними дії Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виставлення платіжної вимоги та списання коштів у сумі 16056,48 грн. з рахунку №3000, який відкрито в АТ "УкрСиббанк".

Розпорядженням керівника апарату суду від 17.05.2016р., у зв'язку із відпусткою судді Макаренко О.В., був призначений повторний автоматичний розподіл скарги по справі №922/720/15 та, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду даної скарги призначено суддю Аюпову Р.М.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2016р. скаргу прийнято до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 06.06.2016р. об 11:00 год.

У судовому засіданні 06.06.2016р. оголошувалась перерва до 09.06.2016р. о 10:30 год.

У судовому засіданні 09.06.2016р. представник боржника (скаржник) подану скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні. До матеріалів справи долучаються надані скаржником додаткові пояснення до скарги (вх. № №17033, 19043), які судом досліджені під час розгляду скарги.

В обгрунтування скарги представник боржника зазначив, що 11.05.2016р., за платіжною вимогою № 49981429/1 ПАТ «УкрСиббанк», яка виставлена 05.05.2016р., Московським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, списано всі кошти, які були наявні на рахунку ТОВ «Силові енергетичні машини-ЕМЗ» на той час, а саме 16056,48 грн., що підтверджується відповідними меморіальним ордером № 49981429/1 від 11.05.2016р.

Даною платіжною вимогою про списання грошових коштів саме з зарплатного рахунку, орган виконавчої служби порушив права ТОВ «силові енергетичні машини-ЕМЗ» та права працівників Товариства-боржника, які не отримують належні їм до виплати грошові кошти-заробітну плату.

Представник стягувача у судовому засіданні 09.06.2016р. проти задоволення скарги заперечував, з підстав, викладених у запереченнях на скаргу (вх. № 19047), які долучаються судом до матеріалів справи.

Представник Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області у судовому засіданні 09.06.2016р. проти доводів скарги заперечував, з підстав, викладених у запереченнях на скаргу (вх. №№ 18560, 19141), які судом досліджуються та долучаються до матеріалів справи.

Представники стягувача та ВДВС наполягають на тому, що скарга боржника є необґрунтованою, а дії державного виконавця є законними та такими, що не порушують норм Закону України "Про виконавче провадження".

Розглянувши подану скаргу, заслухавши пояснення боржника, стягувача, представника ДВС, дослідивши докази, надані в обґрунтування скарги, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.03.2015р. по справі №922/720/15, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2015р., у позові відмовлено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕМ-ЕМЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатське бюро ОСОБА_4" основного боргу в розмірі 163883,20 грн., 3% річних в розмірі 5278,71 грн., інфляційних втрат в розмірі 40845,13 грн., пені в розмірі 13097,67 грн. та судового збір в розмірі 4462,08 грн. В решті позову відмовлено.

На виконання рішення видано відповідний наказ від 20.11.2015р.

На виконання до Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області 21.12.2015р. надійшла заява стягувача TOB «Адвокатське бюро ОСОБА_4» з наказом господарського суду Харківської області № 922/720/15 від 20.11.2015р. про стягнення з TOB "Силові енергетичні машини -ЕМЗ" на користь TOB «Адвокатське бюро ОСОБА_4» суми боргу у загальному розмірі 227566,79 грн. та заява стягувача ПП «Охоронна компанія «КРАТОС» з наказом господарського суду Харківської області № 700/15 від 08.09.2015р. про стягнення з TOB "Силові енергетичні машини -ЕМЗ" на користь ПП «Охоронна компанія "Кратос" суму боргу у загальному розмірі 123742,94 грн.

25.12.2015р. державним виконавцем, на підстави зазначених виконавчих документів, винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з наданням строку боржнику для самостійного виконання до 01.01.2016р.

04.01.2016р. державним виконавцем винесено постанову про об'єднання виконавчого провадження у зведене виконавче провадження.

18.01.2016р., враховуючи невиконанння боржником зобов'язання за виконавчим документом у встановлений строк, наданий для самостійного виконання, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Зазначену постанову направлено до фінансових установ для виконання та боржнику.

18.02.2016р. скаржником - TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ", до господарського суду Харківської області подано скаргу на бездіяльність Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якій скаржник просив суд зняти арешт з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ":

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005;

- № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

В обгрунтування скарги представник боржника зазначив, що вказані банківські рахунки відкривались боржником для виплати заробітної плати, лікарняних, податків та зборів. Отже, вказані рахунки є рахунками зі спеціальним режимом, які використовуються виключно як зарплатні проекти та для розрахунків за лікарняні. На підставі викладеного, представник боржника просить суд зняти арешт з вищевказаних рахунків, який накладений постановою Московським ВДВС ХМУЮ про арешт коштів боржника від 18.01.2016 р. у виконавчому провадженні ВП №497372268 та заборонити накладення арешту на вищевказані рахунки боржника. В обгрунтування скарги боржник посилається на положення ст. 43 ОСОБА_5 України, Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, ст. ст. 57, 59, 60 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцію "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті".

Ухвалою господарського суду від 03.03.2016р. скаргу задоволено частково, в зв'язку з чим, на виконання вимог ухвали суду, 09.03.2016р. державним виконавцем винесено постанову про звільнення майна з - під арешту, а саме знято арешт з рахунків боржника, вказаних в ухвалі господарського суду.

Як зазначає представник Московського ВДВС ХМУЮ, у зв'язку з тим, що станом на 05.05.2016р., боржником не вжито жодних заходів, спрямованих на повне та своєчасне виконання судових рішень по зведеному виконавчому провадженню, державним виконавцем, з метою дотримання вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», направлено на адресу фінансових установ платіжні вимоги для примусового списання грошових коштів з рахунків боржника. Так, з рахунків боржника частково було списано грошові кошти в сумі 16056,48 грн., які було розподілено відповідно до Закону.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Ця норма є відтворенням норми ст.124 ОСОБА_5 України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Також відповідно до ч. 2-4 статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України Про виконавче провадження.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державну виконавчу службу правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять ОСОБА_5 України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Ст. 1 Закону України „Про державну виконавчу службу передбачає, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень, відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

При цьому, згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання ст. ст. 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", ст. 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки.

Особливості звернення стягнення на майно боржника - юридичної особи визначені в главі 5 цього Закону.

Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003р., встановлюється право, а не обов'язок клієнта-юридичної особи для здійснення деяких видів виплат, зокрема і заробітної плати, відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб. У разі не укладення такого договору використовується звичайний поточний рахунок юридичної особи. Для здійснення виплат заробітної плати з будь-якого рахунку юридичної особи, фізичній особі банк відкриває спеціальний рахунок (п.п.6.7, 6.9).

Слід зазначити, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливість відкриття окремого зарплатного рахунку. Юридична особа-клієнт банку відкриває поточний рахунок, до якого відкривається проект з виплати заробітної плати.

Відповідно до наявного в матеріалах справи договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського рахунку (з Правилами) № 1 в АТ "УкрСиббанк" від 22.04.2015 р. з додатковою угодою, договору № про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат Співробітникам Клієнта в безготівковій формі в АТ "УкрСиббанк" від 03.06.2015 р. з додатковою угодою, договору №2013/ЗПХА11/4 про відкриття карткових рахунків на користь фізичних осіб в АТ "Сбербанк Росії" від 31.10.2013 р. з додатком, договору банківського рахунку №Т156-013020566 від 31.10.2013 р. з додатковими угодами, було визначено особливості функціонування рахунків, які предметом розгляду даної скарги, а саме: рахунку № 3000 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, рахунку № 0566 в АТ "Сбербанк Росії", МФО 320627 та рахунку № 3000 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005.

Дані рахунки відкривалися для виплати заробітної плати, лікарняних, податків та зборів. Отже, вказані банківські рахунки є рахунками із спеціальним режимом, які використовуються виключно як зарплатні проекти та для розрахунків за лікарняні.

Статтями 8, 9 ОСОБА_5 України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_5 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_5 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_5 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_5 України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 43 ОСОБА_5 України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 р. №95, ратифікованої Україною 04.08.1961р., ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Розглядаючи скаргу TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" про накладення арешту на рахунки боржника, господарський суд ухвалою від 03.03.2016р. дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, призначені для оплати праці та для здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, для сплати яких застосовуються рахунки за №3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005, № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

На виконання ухвали суду, постановою від 09.03.2016р. про звільнення майна з-під арешту, було знято арешт з рахунків TOB "Силові енергетичні машини-ЕМЗ" № 3000 в AT "УкрСиббанк", МФО 351005 та № 0566 в AT "Сбербанк Росії", МФО 320627.

Отже, на час виставлення платіжної вимоги та списання грошових коштів з рахунку боржника, існувала ухвала господарського суду Харківської області від 03.03.2016 по справі № 922/720/15, яка не була оскаржена чи скасована і є чинною, та постанова виконавчої служби про звільнення майна з-під арешту від 09.03.2016р.

Орган виконавчої служби має провести списання та реалізацію майна виключно в порядку, передбаченому законом «Про виконавче провадження», а саме главою 4 зазначеного закону.

Таким чином, виставлення платіжної вимоги та списання грошових коштів з рахунку, на який не накладено арешт та який водночас є рахунком із спеціальним режимом використовується для виплати заробітної плати, заборонено законом.

Суд зазначає, що законодавством про банки та банківську діяльність відповідальність за необґрунтовану вимогу про списання грошових коштів покладається на орган/особу, що виставила платіжну вимогу чи платіжне доручення. Тобто банк не зобовязаний перевіряти вірність виставленої вимоги, а має списати грошові кошти на виконання вимоги.

Згідно з п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004 № 22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Пунктом 5.1 вищезазначеної Інструкції передбачено, що відповідно до статті 1071 ЦК України кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його доручення на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених законом.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами під час розгляду скарги, що 11.05.2016р., за платіжною вимогою № 49981429/1 ПАТ «УкрСиббанк», яка виставлена 05.05.2016р., Московським відділом державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, списано всі кошти, які були наявні на рахунку ТОВ «Силові енергетичні машини-ЕМЗ» на той час, а саме 16056,48 грн., що підтверджується відповідними меморіальним ордером № 49981429/1 від 11.05.2016р.

Таким чином, ТОВ «Силові енергетичні машини-ЕМЗ» не надавало доручення АТ «УкрСиббанк» для списання грошових коштів у сумі 16056,48 грн. зі спеціального рахунку № 3000, який відкрито в АТ «УкрСиббанк».

Отже, списання грошових коштів з рахунку ТОВ «Силові енергетичні машини-ЕМЗ» № 3000 не мало правових підстав.

Щодо інших випадків списання грошових коштів без доручення клієнта, то відповідно до п. 5.2. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України від 21.01.2004р. № 22, примусове списання коштів банки виконують з рахунків, які відкриті клієнтами в банках, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.

Відповідно до п. 1.10 вказаної Інструкції платіжні вимоги на примусове списання коштів з рахунків платників/інкасові доручення (розпорядження) банки приймають незалежно від наявності на них достатнього залишку коштів та виконують їх у межах залишку коштів згідно з главами 2 та 12 цієї Інструкції.

Пунктом 5.3 вищезазначеної Інструкції передбачено, що примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України.

Згідно з п. 5.4 вищевказаної Інструкції за необґрунтованість примусового списання коштів, недостовірність даних, зазначених у платіжній вимозі, стягувач несе відповідальність згідно із законодавством України.

Оскільки, рахунок ТОВ «Силові енергетичні машини-ЕМЗ» № 3000, який відкрито в АТ «УкрСиббанк», є рахунком із спеціальним режимом та з нього знято арешт, то примусове списання грошових коштів з такого рахунку заборонено законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про платіжні системи та переказ в Україні» відповідальність стягувачів при проведенні переказу визначається законами України, що регулюють діяльність осіб, віднесених цим Законом до стягувачів.

Стосовно позиції Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про можливість накладати арешт на рахунок, зняття якого зобовязано за рішенням суду задля виконання виконавчого провадження вчасно, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 ОСОБА_5 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_5 та законами України.

Отже, суд не приймає твердження органу виконавчої служби, щодо його права на примусове виконання рішення всіма заходами, передбаченими законом.

Частиною першою статті 6 вказаного Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Орган виконавчої служби має виконувати рішення законно, застосовуючи законні заходи примусового виконання.

Так, ухвалою суду від 03.03.2016р. встановлено, що розрахунковий рахунок № 3000 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005 є рахунком, за яким сплачується заробітна плата, отже накладати арешт на нього не можна.

При цьому, як зазначено боржником та не заперечувалось представником виконавчої служби, під час розгляду скарги, у боржника багато рахунків, і лише з 3 рахунків (двох рахунків по соціальному забезпеченню та одного зарплатного) знято арешт для того, щоб не порушувати прав боржника, не призводити до порушення ним трудового законодавства, законодавства про соціальне забезпечення, податкового законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог боржника про незаконність дій Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виставлення платіжної вимоги та списання коштів у сумі 16056,48 грн. з рахунку №3000, який відкрито в АТ "УкрСиббанк".

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

В пункті 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17 жовтня 2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні машини - ЕМЗ" підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні машини - ЕМЗ" на дії Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції по справі №922/720/15 (вх.№163 від 17.05.2016 р.) - задовольнити.

Визнати незаконними дії Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо виставлення платіжної вимоги та списання коштів у сумі 16056,48 грн. з рахунку боржника - ТОВ "Силові енергетичні машини - ЕМЗ", №3000, який відкрито в АТ "УкрСиббанк".

Суддя Аюпова Р.М.

справа № 922/720/15