КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа№ 910/2958/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Рудченка С.Г.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 21.06.2016 року по справі №910/2958/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016р.

у справі №910/2958/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД"

до Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг"

про зобов'язання виконати умови договору.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (далі-відповідач) виконати умови договору фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007 (п.13).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007 в частині повернення предмета лізингу.

23.03.2016р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач надав уточнення до позовних вимог, відповідно до яких останній просить суд зобов'язати відповідача виконати п.13.2 договору фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у справі №910/2958/16 позов задоволено повністю.

Зобов'язано Фірму "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю виконати п.13.2 договору фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007р.

Стягнуто з Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ТОРГ ЛТД" 1 378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 25.04.2016р., відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач та третя особа не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач та третя особа наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка зазначених вище представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх, проти чого також не заперечує представник апелянта, присутній у судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, судова колегія встановила наступне:

15.03.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг", як лізингодавцем, та Фірмою "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю, як лізингоодержувачем, був укладений Договір фінансового лізингу №693/03/2007 (далі-Договір лізингу), відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язується отримати в свою власність транспортні засоби - напівприцеп МАЗ 938660-044 (2 одиниці) та передати його без надання послуг по управлінню та технічної експлуатації лізингоодержувачу в якості предмета лізингу в тимчасове володіння та користування за плату, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти його на умовах даного договору.

Пунктом 2.1 та 2.2 Договору лізингу сторони погодили, що майно отримується лізингодавцем у продавця майна на умовах договору купівлі-продажу для подальшої передачі його в лізинг. Вартість майна, що передається лізингодавцем лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 31 728 «у.е.» в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 2588 «у.е.», виражена в гривнях України.

Передача лізингодавцем майна, а також необхідних приладь та документів, що є невід'ємною частиною майна, та прийняття його лізингоодержувачем на правах володіння та користування здійснюється шляхом підписання акту здачі-прийняття майна (п.3.1 Договору лізингу).

У відповідності до п.п.7.1, 7.2, 7.3, 7.4 Договору лізингу валютою договору є умовна одиниця. Під умовною одиницею розуміється сума, виражена в гривнях України та рівна одному долару США по курсу згідно з п.7.1.1 договору. Поточний лізинговий платіж, що підлягає оплаті в гривнях, розраховується як вираження суми лізингового платежу вираженої «у.е.» відповідно до графи 2 додатку 1 на відповідну дату проведення платежу та курсу 2. При цьому в погашення вартості майна відноситься сума, виражена в гривнях та розрахована, як вираження відповідної суми в «у.е.», зазначеної в графі 4 додатку 1 та курсу 1. Загальна вартість лізингових платежів, що підлягають виплаті лізингоодержувачем лізингодавцю, складає 39 781,64 «у.е.», включаючи ПДВ в розмірі 20% від суми, відносяться в погашення вартості майна 5188 «у.е.». Лізингоодержувач зобов'язується вносити на розрахунковий рахунок лізингодавця авансові платежі, зазначені в додатку 1 до договору.

Згідно із п.7.5, 7.6 Договору лізингу, лізингові платежі нараховуються по кожному періоду строку фінансового лізингу, що зазначаються в графіку внесення платежів та який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до умовам п.7.7 Договору лізингу, відповідач взяв на себе зобов'язання вносити всі лізингові платежі в обсязі та у строки, встановлені в графіку внесення платежів, незалежно від виставлених чи отриманих рахунків лізингодавця, а також незалежно від фактичного використання майна, в тому числі, в період технічного обслуговування ремонту, втрати майна, протягом строку фінансового лізингу чи до моменту дострокового припинення договору.

Строк дії Договору лізингу вираховується з дати підписання його сторонами. Договір припиняється після виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених законом чи договором (п.5.3 Договору лізингу).

В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №693/03/2007/R від 30.07.2009 р. до Договору лізингу, відповідно до якої були внесені зміни до графіку внесення платежів.

Як свідчать матеріали справи, третьою особою на виконання умов Договору лізингу було передано відповідачу обумовлене договором майно - напівпричеп МАЗ 938660-004 у кількості 2 одиниці, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000190 від 31.05.2007р. та №РН-0000271 від 17.07.2007р. Зазначені видаткові накладні підписані представниками обох сторін без зауважень та заперечень.

При цьому, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором лізингу щодо повної та своєчасної оплати лізингових платежів не здійснив.

Внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором лізингу, третьою особою було направлено на адресу відповідача вимогу №774-12/12 від 12.12.2012р. про погашення заборгованості зі сплати лізингових платежі в загальному розмірі 71 873,14 грн. в строк до 21.12.2012р. або у відповідності до п.п.13.1.3 та 13.2 повернути предмет лізингу.

Крім того, третьою особою повідомлено, що у разі, якщо заборгованість не буде погашена та предмети лізингу не будуть повернуті, Договір лізингу буде розірвано в односторонньому порядку на підставі п.13.5.

Відповідач отримав зазначену вимогу 24.12.2012р., про що свідчить поштове повідомлення №894. Проте, в супереч умовам Договору лізингу, зазначених дії щодо погашення заборгованості чи повернення предмета лізингу у встановлений термін не здійснив.

За наслідками невиконання відповідачем умов Договору лізингу, третя особа направила на адресу відповідача повідомлення №28-01/13 від 29.01.2013р. про розірвання Договору лізингу в односторонньому порядку з моменту отримання зазначеного повідомлення відповідачем в порядку п.13.5. Вказане повідомлення відповідач отримав 13.02.2013р., що підтверджується поштовим повідомленням №579.

Пунктом п.13.1 Договору лізингу передбачено, що права лізингоодержувача на володіння та користування майном можуть бути припинені лізингодавцем в односторонньому порядку.

Відповідно до п.13.2 Договору лізингу лізингоодержувач зобов'язаний у строк, вказаний у вимозі лізингодавця, передати лізингодавцю майно, а також документи та приладдя, що є невід'ємною частиною майна.

Якщо порушення зобов'язань, що стали причиною вилучення майна, не усуваються в строк, встановлений лізингодавцем, або в установлений строк лізингоодержувач не передав майно лізингодавцю, то лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, в письмовому вигляді повідомивши про це лізингоодержувача, продати майно по розумній ціні (п.13.5 Договору лізингу)

Проте, як свідчать матеріали справи відповідачем не виконав обумовлених сторонами в Договорі лізингу обов'язків з повернення предмету лізингу внаслідок його розірвання.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору лізингу між третьою особою та відповідачем згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови Договору лізингу вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм параграфу 6 глави 57 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.802 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

У відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно із ст.7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2013р. між третьою особою, як кредитором, та позивачем, як набувачем, був укладений Договір про відступлення права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) №218/11-2013, відповідно до умов якого кредитор передає, а набувач приймає на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору фінансового лізингу №693/03/2007 від 15.03.2007р., укладеного між третьою особою та відповідачем. За даним договором набувач отримує всі права та обов'язки, які належать кредитору по відношенню до боржника, а саме, право вимоги до боржника належного виконання обов'язків по договору лізингу, в тому числі: оплат лізингових платежів, пені, штрафів, викупної вартості, інших платежів, які підлягають оплаті на основі договору лізингу та законодавства України (п.1.2 договору про відступлення права вимоги).

Згідно із п.1.5 договору про відступлення права вимоги, набувач отримує всі майнові права (в тому числі право власності) на предмет лізингу, передані по договору лізингу, а також права вимоги виконання зобов'язань, що виникли на підставі договорів поруки, укладених (якщо такі були укладені) в забезпечення зобов'язань по Договору лізингу.

Договір про відступлення права вимоги, згідно з п.3.1, вступає в силу з дати його укладення та діє до повного його виконання сторонами. Уступка прав вимоги вважається здійсненою з дати укладення даного договору.

Сторонами відповідно до вимог ст.ст.33,34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів припинення дії вказаного договору чи його розірвання, а отже він є діючим та приймається судовою колегією до уваги.

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшли права третьої особи за Договором лізингу.

Про факт укладення зазначеного договору відступлення права вимоги №218/11-13 від 05.12.2013р. відповідача було повідомлено листами від 09.12.2013р., які одержано останнім 14.01.2014р. та 13.01.2014р.

Так, на підставі договору відступлення права вимоги позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу №153-11/15 від 26.11.2015 про повернення майна, в якій позивач вимагає повернути предмет лізингу за Договором лізингу у строк до 07.12.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов'язань за Договором лізингу щодо повернення предмету лізингу позивачу.

Таким чином, оскільки Договір лізингу було розірвано, а лізингоодержувач користуючись переданим йому у користування майном після розірвання договору порушує умови та законні права лізингодавця, яким відповідно до договору про відступлення права вимоги є позивач, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови п.13.2 Договору лізингу, є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на відсутність у позивача доказів права власності на транспортні засоби, що є предметом лізингу, судовою колегією не приймаються до уваги, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимоги виходячи з наступного.

Як встановлено вище, позивач отримав право вимагати від відповідача виконання зобов'язань по Договору лізингу, в тому числі і п.13.2, на підставі договору відступлення права вимоги №218/11-2013 від 05.12.2013р.

Зміст вказаного правочину не містить положень щодо реєстрації предмету лізингу за договором №693/03/2007 від 15.03.2007р. за набувачем, як обов'язкової умови, за виконання якої позивач отримав вказане право вимоги.

Одночасно, в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо оспорювання чи визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

При цьому, наявність чи відсутність в матеріалах справи доказів реєстрації права власності на предмет лізингу за позивачем не впливає на обов'язок відповідача виконувати взяті на себе зобов'язання по Договору лізингу щодо повернення предмету лізингу.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у справі №910/2958/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. у справі №910/2958/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/2958/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Г. Рудченко

А.І. Тищенко