КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/3336/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Макаренко Д.В. - представник;

Від відповідача: Васильєв В.А.- представник.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016

у справі № 910/3336/16 (головуючий суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор"

про стягнення 2 495 988,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор" про стягнення 2 495 988,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем оплати передбаченою Договором №100 від 25.04.2006 про надання місць для розміщення реклами та додатковими угодами до договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради „Київреклама" 253 044 грн. 86 коп. заборгованості та 3 795 грн. 67 коп. судового збору.

Задовольняючи позовну заяву частково суд першої інстанції зазначив, що зобов'язання сторін за Договором №100 у заявлений позивачем період, до моменту винесення Постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 р. у справі № 910/3272/14, являються виконаними, про що свідчать підписані обома сторонами Акти приймання-передачі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року у справі №910/3336/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" обґрунтувало апеляційну скаргу тим, що позивач, враховуючи проведені відповідачем протягом 2014 року оплати без урахування внесених змін до Договору №100 від 25.04.2006 року, здійснив перерахування плати згідно Постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 по справі №910/3272/14 та виставив рахунки-фактури (рахунки-коригування) за кожен місяць за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року на загальну суму 2 495 988,86 грн. До цього часу у позивача не було законних підстав виставляти рахунки згідно діючих тарифів до набрання Постановою Київського апеляційного господарського суду по справі №910/3272/14 законної сили, так як рахунки на оплату та акти звірки до Договору №100 від 25.04.2006 виставляються з умов договору. Але суд першої інстанції невірно вказав, що зобов'язання відповідача по Договору до моменту винесення Постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 у справі № 910/3272/14 є виконаною, а заборгованість перед позивачем відсутньою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" у справі №910/3336/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2016.

31.05.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У вказаному відзиві відповідач зазначив, що згідно ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Так як в силу ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України вказана Додаткова угода набрала чинності 22.10.2014, то нові ціни застосовуються виключно за листопад та грудень 2014 р. Крім того, відповідач зазначив, що позиція позивача суперечить ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Натомість, між позивачем та відповідачем на виконання договору від 25.04.2006 №100 було підписано акти-приймання передачі наданих послуг з січня по вересень 2014, згідно з якими позивачем та відповідачем було підтверджено, що послуги надані, встановлено ціну за надані послуги, а також вказано те, що „Сторони претензій одна до одної не мають". Відповідач звернув увагу на те, що позивачем та відповідачем підписаний Акт звірки взаєморозрахунків від 17.10.2014, яким підтверджено те, що станом на 30.09.2014 заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня. Отже, Договір від 25.04.2006 №100 є виконаним за січень-вересень 2014, а відтак наразі вже не допускається зміна його ціни.

У судовому засіданні, призначеному на 07.06.2016, представник позивача підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, а рішення від 19.04.2016 скасувати.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.04.2006 р. між Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" (надалі - Балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВ Аутдор" (надалі - відповідач, Рекламодавець) укладено договір № 100 про надання місць для розміщення реклами (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору з метою виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2430 від 28.12.2005 "Про розміщення реклами на транспорті комунальної власності м. Києва", Балансоутримувач зобов'язується надавати Рекламодавцю місця для розміщення реклами на об'єктах, спорудах Балансоутримувача надалі - "місця", у обсязі, кількості та за адресами згідно з додатками до Договору, які є невід'ємною частиною Договору, а Рекламодавець, у свою чергу, зобов'язується надавати Балансоутримувачу оформлену належним чином документацію (погодження на розміщення реклами), надалі - „Погодження", а також здійснювати платежі у сумі, порядку та терміни, передбачені цим Договором.

Пунктами 2.1. - 2.5. Договору встановлена вартість оплати за надані місця для розміщення реклами зазначена у Додатку №1, який є невід'ємною частиною Договору. Додаток складений на підставі Погоджень на розміщення реклами з урахуванням ПДВ 20%. Умови оплати: попередня, за 10 днів до початку оплачуваного періоду. Платником податку з реклами до бюджету є Рекламодавець. Розрахунок за Договором здійснюється у безготівковому порядку. Після надання Балансоутримувачем місць для розміщення реклами складається щомісячно двосторонній акт, на підставі Додатку, який підписується вповноваженими представниками Сторін. При зміні кількості місць для розміщення реклами та/або їх адреси (Додаток №1) складається новий додаток та оформлюється Сторонами, належним чином.

Додатковою угодою від 31.10.2011 №1 до Договору сторони продовжили термін дії Договору до 31.12.2016 з правом пролонгації.

Адресна програма надання місць для розміщення реклами на об'єктах Балансоутримувача закріплена у Додатку №1 до Договору.

У Додатку №2 зафіксовано перелік споруд, що знаходяться на балансі Комунального підприємства „Київавтошляхміст", на яких Товариству з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор" надаються місця для розміщення реклами.

У період з 28.07.2006 по 01.10.2012 сторонами укладено Додатки №3-29 до Договору, в яких закріплено адресні програми надання місць Товариству з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор" для розміщення реклами на об'єктах Комунального підприємства „Київавтошляхміст".

21.05.2012 виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) видано розпорядження № 838, яке зареєстроване в Головному управлінні юстиції у місті Києві 12.06.2012 № 40/957 „Про питання визначення розміру плати за розміщення реклами в місті Києві" (далі - Розпорядження).

Пунктом 1 даного розпорядження затверджено порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів зовнішньої реклами, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, зокрема, повноваження з управління якими здійснюють районні в місті Києві (далі -Порядок) державні адміністрації, за розміщення реклами на транспорті комунальної власності міста Києва, а також за розміщення реклами в ліфтах жилих будинків комунальної власності міста Києва.

Додатком 4 вищевказаного Порядку встановлюються базові тарифи, що відповідають видам рекламних засобів, які розміщуються на території та зовнішніх і внутрішніх поверхнях транспортних засобів підприємств транспорту загального користування комунальної власності.

23.12.2013 між Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" (позивач) та Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на підставі рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 "Про затвердження Порядку розміщення реклами в м. Києві" та Рішення Київської міської ради від 08.02.2013 № 3/9060 „Про бюджет міста Києва на 2013 рік" укладено договір № 03/12/13 про заміну первісного кредитора у зобов'язанні за Договором № 100 від 25.04.2006, згідно якого Комунальне підприємство „Київавтошляхміст" з 01.01.2014 відступило, а позивач набув прав та обов'язків первісного кредитора.

Листом від 31.12.2013 № 196-19317/КР позивач повідомив відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні з 01.01.2014, а також звернувся з проханням до відповідача з'явитись до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" для підписання додаткових угод про внесення змін до Договору від 25.04.2006 № 100, у зв'язку із зміною розміру плати.

З метою приведення договірних відносин між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" та Товариством з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор" у відповідність до вимог розпорядження від 21.05.2012 № 838 17.01.2014 позивач листом № 196-455/КР надіслав відповідачу додаткову угоду від 16.01.2014 № 2 про внесення змін до договору № 100.

У зв'язку із недосягнення згоди щодо внесення змін до Договору № 100 позивач звернувся до Господарського суду м. Києва із позовом про внесення змін до Договору № 100 від 25.04.2006.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 у справі № 910/3272/14 задоволено позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" та внесено зміни до Договору №100 від 25.04.2006, а саме: викладено додаткову угоду №2 від 16.01.2014 до Договору у новій редакції.

Затвердженою судом редакцією додаткової угоди №2 від 16.01.2014 до Договору внесено зміни, зокрема, щодо розміру плати за користування місцями для розміщення реклами.

Відповідо до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 пункта 2.6. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 встановлено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, при розгляді даної справи для суду є обов'язковим висновок Постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 р. у справі № 910/3272/14 про внесення змін до Договору №100 від 25.04.2006 та викладення додаткової угоди №2 від 16.01.2014 до Договору у новій редакції.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України)

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" в апеляційній скарзі просить стягнути донарахований розмір плати за користування за кожен місяць в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 для розміщення рекламних засобів у розмірі 2 495 988,86 грн.

В своїх поясненнях Товариство з обмеженою відповідальністю „СВ Аутдор" вимоги позивача визнає частково у розмірі 253 044,86 грн., тобто донараховану плату з моменту прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 у справі № 910/3272/14.

Згідно зі статтею 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, зобов'язання сторін за Договором у заявлений позивачем період, до моменту винесення постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 у справі № 910/3272/14, являються виконаними, про що свідчать підписані обома сторонами Акти приймання-передачі, копії яких містяться у матеріалах справи.

За приписами статтей 632, 653 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість стягнення донарахованим позивачем платежів з моменту прийняття вищевказаної Постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/3272/14, тобто, у розмірі 253 044,86 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов вірних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено частково, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року у справі № 910/3336/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3336/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська