КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/32503/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Зелінська А.С. (дов. № 3701/18 від 15.12.2015 р.);

від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року

у справі № 910/32503/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення страхового відшкодування в розмірі 19 713, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь позивача 19 713, 00 грн. страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.02.2016 року позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задоволено повністю, стягнуто з приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 19 713 грн. 00 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а тому враховуючи визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2664413 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19 713 грн. 00 коп. (20 713 грн. 00 коп. сума страхового відшкодування - 1000 грн. 00 коп. франшизи).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія " звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016р. у справі № 910/32503/15 повністю і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив на те, що з наданої позивачем копії європротоколу неможливо встановити номер полісу, номер транспортного засобу, прізвище страхувальника та інші обставини, у зв'язку з чим апелянт вважає, що суд першої інстанції розглядаючи справу керувався лише формальною наявністю європротоколу та ухвалою не витребовував оригінал або належну копію європротоколу від позивача. Крім того, апелянт вказує, що у європротоколі не зазначено, що саме ОСОБА_3 визнала свою вину. Також, апелянт зазначає, що договір № 145609Га/14дпАС суперечить нормам законодавства, оскільки він наданий суду не в повному обсязі, а саме в ньому відсутні такі положення як умови здійснення страхової виплати, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2016 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" у складі колегії суддів - головуючий суддя Руденко М.А., судді: Кропивна Л.В., Буравльов С.І.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 24.05.2016 року, в зв'язку з перебуванням судді Буравльова С.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Руденко М.А., судді: Алданова С.О., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду вищезазначеною колегією суддів.

В судовому засіданні 24.05.2016 р. було оголошено перерву до 07.06.2016 р.

В судовому засіданні 07.06.2016 року представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, а рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016 р. просив залишити без змін.

В судове засідання 07.06.2016 року представник відповідача не з'явився, про причини неявки не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.05.2014 р. між АТ «СК «АХА Страхування» (позивач, страховик) та ОСОБА_4 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №145609Га/14дпАС (договір), предметом якого є страхування транспортного засобу "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 11 договору страхова сума становить 186 000,00 грн., страховий тариф - 4,3000 %, страховий платіж - 7 998,00 грн.

Згідно з п. 18 договору строк дії договору - з 31.05.2014 р. по 30.05.2015 р.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.09.2014 року о 9:30 по вул. Панікахи у м. Дніпропетровську відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1., під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що підтверджується повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду (європротокол) (а.с. 16).

06.09.2014 р. ОСОБА_4 було подано до позивача повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 18-19).

Відповідно до розрахунку вартості ремонту від 23.09.2014 р., який міститься в матеріалах справи, вартість ремонту транспортного засобу Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 21 643,00 грн. (а.с. 23-25).

23.09.2014 р. позивачем було складено страховий акт № 1.001.14.14731/VESKO27243 від 23.09.2014 р., відповідно до якого було вирішено здійснити виплату ОСОБА_4 20 713,00 грн. (21 643,00 грн. - 930,00 безумовної франшизи) (а.с. 27-29).

23.09.2014 р. ПП «Аеліта» було встановлено позивачу рахунок № 3482 від 23.09.2014 р. на оплату ремонтних робіт транспортного засобу Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 21 643,00 грн. (а.с. 22). Покупцем зазначених ремонтних робіт в рахунку № 3482 від 23.09.2014 р. вказаний ОСОБА_4

24.09.2014 р. позивачем на підставі страхового акту 1.001.14.14731/VESKO27243 від 23.09.2014 р., рахунку № 3482 від 23.09.2014 р. було сплачено ПП «Аеліта» 20 713,00 грн. в рахунок ремонтну транспортного засобу Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 30).

13.10.2014 р. між ПП «Аеліта» та ОСОБА_4 був підписаний акт виконаних робіт № АЛ00163647, відповідно до якого виконавець здав, а замовних прийняв роботи з ремонту й технічного обслуговування транспортного засобу Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму 21 643,00 грн. (а.с. 26).

Відповідно до інформації наданої МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2664413, розмір франшизи згідно з вказаним полісом складає 1 000 гривень 00 копійок.

10.03.2015 р. позивач звернувся з відповідача з заявою № АХА-1489 АГ від 23.02.2015 р. про регресні вимоги, в якій він просив відповідача відшкодувати в порядку регресу 20 713,00 грн.

Зазначена заява була отримана відповідачем 12.03.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 450 від 10.03.2015 р., однак, відповідач відповіді на заяву не надав, страхове відшкодування в порядку регресу позивачу не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом до відповідача у даній справі про стягнення з останнього страхового відшкодування у розмірі 19 713, 00 грн. (за вирахуванням від суми призначеного до виплати страхового відшкодування (20 713, 00 грн.) суми франшизи (1 000,00 грн.), передбаченої полісом відповідача № АІ/2664413).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності, а тому враховуючи визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2664413 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19 713 грн. 00 коп. (20 713 грн. 00 коп. сума страхового відшкодування - 1000 грн. 00 коп. франшизи).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Разом з цим, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

При цьому, наявність недоліків у європротоколі, а саме відсутність відміток у графі "свідки", не нівелюють доказової сили вказаного документу.

Правова позиція з цього приводу викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.04.2015 року у справі №910/19243/14.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 06.09.2014 року є належним доказом вчинення дорожньо - транспортної пригоди, за участю транспортного засобу "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, та транспортного засобу "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5. Крім того, з зазначеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що саме ОСОБА_5 є особою, відповідальною за завдану майнову шкоду.

В судових засіданнях представником позивача було надано для огляду оригінал повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 06.09.2014 р. та залучено до матеріалів справи читабельну копію зазначеного повідомлення.

Таким чином, посилання скаржника, що з наданої позивачем копії європротоколу неможливо встановити номер полісу, номер транспортного засобу, прізвище страхувальника та інші обставини, та те, що в європротоколі не зазначено, що саме ОСОБА_3 визнала свою вину колегією суддів спростовується вищезазначеним.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, сплативши ОСОБА_4 страхову виплату за завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду транспортному засобу Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент настання страхової події була застрахована у відповідача на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2664413, то саме на відповідача покладено обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 19 713 грн. 00 коп. страхового відшкодування (20 713 грн. 00 коп. сума страхового відшкодування - 1 000 грн. 00 коп. франшизи).

Щодо твердження апелянта про те, що договір № 145609Га/14дпАС суперечить нормам законодавства, оскільки він наданий не в повному обсязі, а саме в ньому відсутні такі положення як умови здійснення страхової виплати, права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, то колегія суддів зазначає, що представником позивача в судовому засіданні 07.06.2016 р. була надана оригінал та копія договору 145609Га/14дпАС від 28.05.2014 р. в повному обсязі. Зазначений договір не суперечить чинному законодавству, оскільки він містить всі встановлені ст. 16 Закону України «Про страхування» положення договору.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі № 910/32503/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі № 910/32503/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 11.02.2016 року у справі № 910/32503/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/32503/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна