номер провадження справи 21/13/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 Справа № 908/841/16

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс.Нафта" (69002, м. Запоріжжя, вул. Крива бухта, 1, )

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Полонія (69068, АДРЕСА_1, )

про визнання договору дійсним та визнання права власності

Суддя Черкаський В.І.

За участю представників сторін:

від відповідача ОСОБА_1, постанова госп.суду Запорізької області № 908/4828/15 від 16.12.2015;

СУТЬ СПОРУ

Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс.Нафта" подана заява, в якій просить:

1. Визнати Договір оренди майна з переходом права власності від 01.08.2013 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛОНІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС.НАФТА» дійсним.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС.НАФТА» право власності на майно, що складається з будівлі операторської АЗС; навіс; склад; бензозаправлювальна колонка 2 шт; ємність ПММ - 2 шт.; паркан; цоколь паркана; замощення - 2 шт.,та розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52.

Ухвалою суду від 30.03.2016 суд прийняв позовну заяву до розгляду та порушив провадження у справі. Присвоїв справі номер провадження 21/13/16. Справу призначив до розгляду в засіданні на 10.05.2016.

06.05.2015 до суду надійшов відзив відповідача, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У засіданні 10.05.2016 на підставі ст. 77 ГПК України оголошувались перерви до 23.05.2016, 30.05.2016 для надання позивачем додаткових доказів оплати спірного нерухомого майна.

30.05.2016 від позивача надійшло клопотання (вх. 0906/15167 від 30.05.2016) про продовження строку розгляду спору на 15 днів та відкладення засідання у звязку з неможливістю участі у засіданні 30.05.2016 та участю представників позивача у засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду в іншій справі.

Ухвалою від 30.05.2016 продовжено строк розгляду спору у справі № 908/841/16 до 14.06.2016, відкладено судове засідання у справі № 908/841/16, на 14.06.2016 (10-30).

У засідання 14.06.2016 позивач представників не направив.

В судовому засіданні 14.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судовий процес здійснювався за клопотанням сторін без застосування засобів технічної фіксації.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС.НАФТА» (надалі за текстом - «Орендар», «позивач») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛОНІЯ» (надалі за текстом - «Орендодавець», «відповідач») укладено Договір оренди майна з переходом права власності від 01.08.2013 (надалі за текстом «Договір»).

Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець зобов'язується передати Орендареві у строкове платне користування майно, що Визначене у цьому Договорі, яке належить Орендодавцю на праві власності на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2009 у справі № 2-3340-2009, з наступним переходом права власності на майно до Орендаря, а Орендар зобов'язується прийняти майно у строкове платне користування, а згодом у власність, а також сплачувати Орендодавцеві плату, що складається з орендної плати та відрахування частини вартості майна (плата за майно), відповідно до Додатку 1.

За умовами Договору, а саме п.1.2, передбачено, що майно яке передається в оренду, а згодом у власність, складається з будівлі операторської АЗС; навіс; склад; бензозаправлювальна колонка 2 шт; ємність ПММ - 2 шт.; паркан; цоколь паркана; замощення - 2 шт., та розташовано за адресою м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52 (надалі за текстом «майно»).

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що ціна Договору складає 191 813,49 (сто дев'яносто одна тисяча вісімсот тринадцять гривень 49 коп.).

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору

Отже, між ТОВ «ТРАНС.НАФТА» та ТОВ «ПОЛОНІЯ» укладено змішаний договір, який містить як елементи договору оренди так і договору купівлі-продажу, умови яких визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Відповідно до п.7.1 Договору майно, що орендується переходить у власність Орендаря, по закінченню дії Договору, за умови повної виплати ціни Договору.

Розділом 7 Договору передбачено, що перехід права власності на майно від Орендодавця до Орендаря оформлюється шляхом складання відповідного акта, з подальшою державною реєстрацією переходу права власності у відповідних органах. Договір купівлі-продажу майна укладається на вимогу Орендаря.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек від 27.10.2015 № 46406097, суд встановив, що відповідач є власником будівлі операторської АЗС літ Я,навіс літ. Ж2 за адресою м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 52, що знаходиться на земельній ділянці площею 22746 кв.м.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів ст. 705 ЦК України, покупець стає власником товару, переданого йому за договором найму-продажу, з моменту оплати товару, якщо інше не встановлено договором.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ТОВ «ТРАНС.НАФТА». в строки та у розмірі відповідно до Додатку 1, що є невід'ємною частиною Договору, розрахувалось з відповідачем, наступним чином:

- у січні 2015 року сплачено 134 016,66 грн., з яких 17 000.00 грн. - сума орендної плати, 117 016,66 грн. - сума погашення частини вартості майна ;

- у квітні 2015 року сплачено 31 533,34 грн., з яких 4 000,00 грн. - сума орендної плати, 27 533,34 грн. - сума погашення частини вартості майна ;

- у липні 2015 року сплачено 23 650,00 грн., з яких 3 000,00 грн. - сума орендної плати, 20 650,00 грн. - сума погашення частини вартості майна ;

- у грудні 2015 року сплачено 2 613,49 грн., з яких 322,00 грн. сума орендної плати, 2 291,49 грн. сума погашення частини вартості майна.

Разом з тим, на підставі довідки ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області від 26.10.2015, суд встановив, що відповідач мав відкритті рахунки в наступних банках: ПАТ «Мотор-банк», ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «ОСОБА_2 Аваль». Згідно довідки ПАТ «Мотор-Банк» від 17.03.2016 рух коштів відповідача за період 01.01.2012-16.03.2016 відсутній. Згідно довідок АТ «ОСОБА_2 Аваль» від 13.01.2016 рух коштів відповідача за період 01.01.2013-12.01.2016 відсутній. Згідно довідок ПАТ КБ «Приватбанк» від 05.05.2016 рух коштів відповідача за період 01.07.2013-31.03.2016 відсутній.

У засіданні 23.05.2016 представники позивача пояснили суду, що оплата спірного майна здійснювалась шляхом передачі позивачем векселів.

Станом на момент розгляду спору позивач не надав будь-яких доказів оплати майна та переходу до нього прав власності на майно згідно умов Договору.

Враховуючи зазначене, суд не може прийняти в якості доказу підписаний 10.08.2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 приймання-передачі майна у власність, що передбачений п.7.2. Договору.

Суд звертає увагу сторін, що Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 Цивільного кодексу України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

За таких обставин, враховуючи відсутність правових підстав, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя В.І.Черкаський

дата складання повного рішення 17.06.2016.