РІШЕННЯ

"01" червня 2016 р. Справа № 921/151/16-г/11

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.

розглянув матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко" вул. Матросова, 10, с. Заводське, Лохвицький район, Полтавська область; адреса для листування: с. Забойки, вул. Шевченка,1 Тернопільський район, Тернопільська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецький Бровар" вул. Набережна, 33, с. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область

про cтягнення заборгованості в сумі 86 834, 85 грн.

За участю представників сторін:

Позивача: ОСОБА_1- представник ПАТ "Райз-Максимко".

Відповідача: ОСОБА_2- представник, ОСОБА_3- представник.

Суть справи: Приватне акціонерне товариство "Райз-Максимко" вул. Матросова, 10, с.Заводське, Лохвицький район, Полтавська область звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецький Бровар" вул. Набережна, 33, с.Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область про cтягнення заборгованості в сумі 85610 грн. 10 коп. 770,40 грн. 00 коп. - інфляційних нарахувань та 464 грн. 35 коп. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на виконання усної домовленості надано послуги ТОВ "Микулинецький Бровар" на суму 100000,10 грн. В підтвердження чого між сторонами складено, підписано акти виконаних робіт № 1565 від 30 вересня 2014р. та 1589 від 30 вересня 2014 року, що відображено у акті звірки взаєморозрахунків від 23.03.2015 р. Вказує, що в рахунок оплати заборгованості за надані послуги ПрАТ "ОСОБА_2 -Максимко" в особі Тернопільської філії отримано від ТОВ "Микулинецький бровар" пивну дробину на загальну суму 14 400,00 грн. та з метою врегулювання спору 23.12.2015року на адресу відповідача була направлена вимога про оплату заборгованості, яка залишена відповідачем без виконання. Зазначає, що станом на 23.12.5015 року Відповідач заборгував позивачу 85 600,10 грн., на яку відповідно до норм чинного законодавства нараховано 770,40 грн. 00 коп. - інфляційних нарахувань та 464 грн. 35 коп. - 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року порушено провадження по справі та розгляд справи призначено на 05 квітня 2016 року.

05.04.2016р. від відповідача по справі ТОВ "Микулинецький Бровар" на адресу господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що за ТОВ "Микулинецький Бровар" не обліковуються земельні ділянки, відтак позивач жодних послуг з обробітку землі не надавав. Вказує, що усний договір, на який посилається позивач, є нікчемним тому сторони нікчемного правочину не зобовязані виконувати його умови. Крім того, зазначає, що акти виконаних робіт /надані послуги/ від 30.09.2014р. № 1565 та № 1589 не підписані директором ТОВ "Микулинецький Бровар" ОСОБА_4 Враховуючи наведене, ТОВ "Микулинецький Бровар" просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В порядку ст..77 ГПК України ухвалою господарського суду від 05.04.2016р. розгляд справи відкладено на 19.04.2016р., зобов'язано позивача до дня розгляду справи надати господарському суду письмові пояснення в яких висвітлити, які саме послуги були надані ПАТ "Райз-Максимко" відповідачу - ТОВ "Микулинецький Бровар" із розшифруванням номенклатури ( 70-4097, 71-4119) та посиланням на нормативні документи; податкові декларації (при наявності), що підтверджують факт здійснення господарської операції між ПАТ "Райз-Максимко" та ТОВ "Микулинецький Бровар", а саме надання послуг згідно актів виконаних робіт (№ 1565 від 30 вересня 2014 року та № 1589 від 30 вересня 2014 року); документальне підтвердження отримання від ТОВ "Микулинецький бровар" пивної дробини на загальну суму 14 400,00 грн.; відповідача зобовязано надати суду журнал обліку виготовлених печаток і штампів, за відсутності - письмові пояснення керівника щодо їх кількості; письмові докази звернення до правоохоронних органів з приводу факту підроблення підпису на актах виконаних робіт (№ 1565 від 30 вересня 2014 року та № 1589 від 30 вересня 2014 року); документи, які містять зразки підпису ОСОБА_4 за період з вересня 2014 р.; письмові нотаріально засвідчені пояснення фізичної особи ОСОБА_4 по обставинах справи №921/151/16-г/10, зокрема, щодо факту здійснення господарських операцій з Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко".

19.04.2016р. від ПрАТ "Райз-Максимко" на адресу господарського суду надійшли завірені копії накладних на отримання від ТзОВ "Микулинецький Бровар" пивної дробини в кількості 10 шт.

19.04.2016р. від ТОВ "Микулинецький Бровар" на адресу господарського суду Тернопільської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів, які містять взірці підписів ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду від 19 квітня 2016 року розгляд справи було відкладено до 10 травня 2016 року.

10 травня 2016 року до господарського суду поступило клопотання №404 від 10.05.2016 року від відповідача про надіслання матеріалів справи до органу досудового розслідування та зупинення провадження у справі, оскільки вважає , що в ході розгляду справи виявилось, що підпис за директора ПАТ "Райз Максимко" ОСОБА_5 та директора ОСОБА_6- зроблено однією особою, а директор ТОВ "Микулинецький Бровар" ОСОБА_4 не підписував Акти виконання (надання) послуг від 30.09.2014 року № 1565 та № 1589. Вказує, що ТОВ "Микулинецький Бровар" не зверталось до правоохоронних органів з питання відкриття кримінального провадження з огляду на те, що у підприємства відсутні оригінали Актів виконаних робіт на які посилається позивач по справі. Окрім того, на вимогу суду надано пояснення ОСОБА_4, в якому він стверджує, що ПАТ "Райз Максимко" протягом періоду з 2013 року по 2016 рік не надавав ТОВ "Микулинецький Бровар" жодних послуг, ні з обробітку землі , ні інших. Натомість позивачем було отримано пивну дробину на загальну суму 14 400 грн., за яку по сьогоднішній день не розрахувався. Також вказав , що акти виконаних робіт не підписував.

10 травня 2016 року на адресу господарського суду Тернопільської області від відповідача надійшла заява (вх. № 9844 від 10.05.2016 р.) про продовження строку розгляду спору на п"ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду від 20 травня 2016 року за продовжено строк вирішення спору на 15 днів після закінчення двохмісячного строку від дня одержання позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 20 травня 2016 року у звязку з перебуванням судді Сидорук А.М. на лікарняному, господарський суд відклав розгляд справи № 921/151/16-г/11 на 30 травня 2016 року. В судовому засіданні було оголошено перерву до 15 годин 01 червня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені у позові вимоги та просив суд задоволити позов та заперечив проти клопотання про зупинення провадження у справі та передачу матеріалів правоохоронним органам. В обґрунтування зазначив, що відповідачем не оспорюється факт затвердження вищевказаних актів печаткою товариства. У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку. Таким чином, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівника підприємства. Тому вважає клопотання безпідставним, та таким що не підлягає до задоволення.

Представник відповідача заперечив проти позову та просить задоволити клопотання про надіслання матеріалів справи до органу досудового розслідування та зупинення провадження у справі.

Щодо клопотання відповідача про надіслання матеріалів справи до органу досудового розслідування та зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою ст. 90 Господарського процесуального кодексу України, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування.

Розглянувши клопотання відповідача, суд відмовляє у задоволені клопотання представника відповідача, оскільки направлення матеріалів до правоохоронних органів є правом суду, у разі наявності ознак злочину у діях, стосовно яких виник спір. Наразі, суд не вбачає підстав для направлення матеріалів справи до правоохоронних органів та вважає, що зупинення провадження у справі є необґрунтованим та спричинить безпідставне затягування розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши доводи представника позивача та заперечення відповідача, судом встановлено наступне.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 2014 року між замовником ТзОВ "Микулинецький Бровар" та виконавцем ПАТ "Райз Максимко" підписано та скріплено печатками акти виконаних робіт (надання послуг) № 1565 на загальну суму 57 211,12 грн. та № 1589 на загальну суму 42 788,98грн.

23 березня 2015 року між сторонами ТзОВ "Микулинецький Бровар" та ПАТ "Райз Максимко" підписано та скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків за період з 02.01.2014р по 31.12.2014 року, згідно якого заборгованість ТзОВ "Микулинецький Бровар" становить 100 000,09 грн.

Позивач зазначає, що в рахунок оплати заборгованості за надані послуги ПрАТ "ОСОБА_2 -Максимко" в особі Тернопільської філії отримано від ТОВ "Микулинецький бровар" пивну дробину на загальну суму 14 400,00 грн., що підтверджується : накладною №579 від 25 вересня 2014р. на суму 1440,00 грн.;№580 від 26 вересня 2014 року на суму 1440,00 грн.;№548 від 01 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.; № 549 від 01 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.; № 554 від 02 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.; № 577 від 08 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.; № 578 від 08 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.; № 580 від 10 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.; № 585 від 16 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн. ; № 587 від 17 жовтня 2014 року на суму 1440,00 грн.

З метою врегулювання спору 23.12.2015року на адресу відповідача була направлена вимога про оплату заборгованості в сумі 85 600,10 грн.

Відповідач під час розгляду спору по суті заперечує наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 85 600,10 грн. та зазначає, що акти виконаних робіт /надані послуги/ від 30.09.2014р. № 1565 та № 1589 не підписані директором ТОВ "Микулинецький Бровар" ОСОБА_4

Згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" , або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Зі змісту актів виконаних робіт № 1565 від 30.09.2014 року та 1589 від 30.09.2014 року вбачається, що ПАТ "Райз Максимко" надало послуги ТОВ "Микулинецький Бровар" на загальну суму 100 000,10 грн., про що свідчить підпис на актах, завірені печаткою відповідача.

При цьому, слід зазначити, що вимоги вищенаведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідач зазначає, що акти виконаних робіт /надані послуги/ від 30.09.2014р. № 1565 та № 1589 не підписані директором ТОВ "Микулинецький Бровар" ОСОБА_4, а підпис поставлено не уповноваженою особою. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про проведення відповідачем службового розслідування щодо підписання актів виконаних робіт /наданя послуги/ від 30.09.2014р. № 1565 та № 1589 не уповноваженою особою.

Крім того, щодо належної оцінки наявному на актах виконаних робіт № 1565 від 30.09.2014 року та 1589 від 30.09.2014 року відтиску печатки підприємства відповідача, то слід зазначити наступне:

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на актах виконаних робіт № 1565 від 30.09.2014 року та 1589 від 30.09.2014 року, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі ТОВ "Микулинецький Бровар" .

Крім того, відповідно до ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції .

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що акти виконаних робіт № 1565 від 30.09.2014 року та 1589 від 30.09.2014 року є належним доказом здійснення господарської операції та свідчать про вчинення контрагентами правочину, який містить ознаки договору про надання послуг, що в свою чергу, вказує на наявність між сторонами цивільних прав і обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником зобов'язання не встановлений, кредитор має право його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з від дня пред'явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не узгодили строк (термін) оплати за надання послуг.

Судом встановлено, що 23.12.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 172 про виконання грошового зобов'язання, що підтверджується фіскальним чеком № 8372 від 24/12/2015р. та описом вкладення у цінний лист від 24.12.2013 р. Вказана вимога була отримана відповідачем 29.12.2015р.

Таким чином, обов'язок оплатити вартість отриманих послуг відповідно до актів виконаних робіт № 1565 від 30.09.2014 року та 1589 від 30.09.2014 року , відповідач повинен був виконати у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто до 06.01.2016р. включно.

Приймаючи до уваги наведене та беручи до уваги те, що всупереч вимог діючого законодавства, свої зобов'язання по оплаті вартості виконаних робіт відповідач не виконав в повному обсязі, а тому суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 85 600,10 грн. правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Окрім того, позивач у позовній заяві, просить суд стягнути з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов"язання 464,35 грн. трьох процентів річних; 770,40 грн. витрат від інфляції.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а нарахування 3% річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою боржника за користування грошовими коштами кредитора.

Передбачене законом право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 464 грн. 35 коп. - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кожен день прострочення оплати за період з 06.01.2016 року по 11.03.2016 року (розрахунок 3% знаходиться в матеріалах справи).

Розглянувши представлений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат в період з 06.01.2016 року по 11.03.2016р., суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 464 грн. 35 коп. - 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 770 грн. 40 коп. - інфляційних втрат за період з 06.01.2016 року по 11.03.2016року.

Перерахувавши суму інфляційних нарахувань, та з врахуванням заборгованості в сумі 85600,10 грн. за період 06.01.2016 року по 11.03.2016 року, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 428,00 грн. - інфляційних втрат, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи, не суперечать чинному законодавству та неоспорені відповідачем.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 342 грн. 40 коп. інфляційних втрат господарський суд слід відмовляє, як безпідставно заявлені вимоги.

Відповідно до ст.ст. 33,43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На день розгляду справи докази погашення відповідачем заявлених позивачем вимог в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, господарський суд дійшов висновку, що позов нормативно та документально доведений, та підлягає до задоволення частково, в сумі 85 600 грн. 10 коп. основного боргу, 428 грн. 00 коп. - інфляційні нарахування, 464 грн. 35 коп. - 3 % річних .

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно вимогам, правомірність яких встановлена судом.

Пунктом 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру. Правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам, згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Микулинецький Бровар", вул. Набережна, 33, с. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область , ідентифікаційний код 00382912 на користь Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", вул. Матросова, 10, с. Заводське, Лохвицький район, Полтавська область, ідентифікаційний код 30382533 85 600 грн. 10 коп. суму основного боргу, 428 грн. 00 коп. - інфляційні нарахування, 464 грн. 35 коп. - 3 % річних та 1372,57 грн. в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3.В решті частині позову відмовити.

4. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його прийняття (підписання 09 червня 2016 року) через місцевий господарський суд.

Суддя А.М. Сидорук