РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 903/63/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" на рішення господарського суду Волинської області від 15.03.2016 року у справі № 903/63/13 (суддя Костюк С. В.)

за позовом Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсним договору № 11 від 02.09.2013 року про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

В судовому засіданні від 07.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

10.02.2016 року Дочірнє підприємство "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" (далі позивач) звернулось з позовом до ФОП ОСОБА_1 (далі - відповідач) про визнання недійсним договору № 11 від 02.09.2013 року про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.03.2016 року в задоволенні відповідного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відповідне рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю.

На думку скаржника, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків, викладених в останньому, обставинам справи, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені.

До початку судового засідання на адресу апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення розгляду справи.

Як вбачається з ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року, останньою було задоволено клопотання скаржника про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з неможливістю повноважного представника останнього прибути в судове засідання.

06.06.2016 року на адресу апеляційного суду надійшло повторне клопотання скаржника про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю повноважного представника останнього прибути в судове засідання.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведені норми законодавства, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги визначені ст. 102 ГПК України, та той факт, що судом апеляційної інстанції вже відкладався розгляд справи через неможливість представника скаржника з'явитись в судове засідання, суд не вбачає за можливе задовольнити клопотання скаржника про відкладення та продовження строку розгляду скарги.

Перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, а також перевіривши повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 02.09.2013 року між відповідачем (виконавець) та позивачем (замовник) укладено договір №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, предметом якого є надання виконавцем послуг по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами. Орієнтовна сума договору 170800,00 грн. Згідно п. 1.3 договору, на момент виконання останнього ціна може підлягати корегуванню, про що складається додаткова угода.

Згідно п. 1.4 укладеного договору, сільськогосподарські роботи проводяться на пальному замовника. Списання пального здійснюється згідно типових норм списання пального, розроблених НДІ "Украгропромпродуктивність", з урахуванням коригуючих коефіцієнтів. Перегони техніки між господарствами за вказівкою замовника здійснюється на пальному замовника.

Відповідно до п. 2.1.5 договору в день закінчення виконавцем робіт сторони оформляють акт здачі-приймання виконаних робіт в двох примірниках з зазначенням обсягів та вартості наданих послуг за підписом керівника, або осіб за дорученням, скріплюють його печатками.

Згідно пункту 2.1.6 замовник зобовязаний оплатити повну вартість виконаних робіт по збиранню сільськогосподарських культур. Відповідно до п.п. 3.1.1 виконавець зобовязаний здійснити сільськогосподарською технікою обсяг робіт, передбачений в п. 1.1. даного договору, власними силами та засобами та ін.

Згідно з пунктами 4.1.- 4.2. договору після виконання робіт складається акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому зазначаються обсяги виконаних робіт, якість та їх вартість згідно п. 1.1. даного договору. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі рахунку, виписаного за фактичний обсяг наданих послуг, підтверджених актами виконаних робіт і підписаними особами замовника та виконавця протягом 10 банківських днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт. Відповідно до п. 8.1. цього договору, термін дії договору встановлюється з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 року, а в частині розрахунку-до повного виконання договірних зобов'язань. Договір підписано сторонами, в т.ч. зі сторони позивача - ОСОБА_2 - директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплено печаткою підприємства.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом про визнання договору № 11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 02.09.2013 року недійсним, ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" вказав, що останній підписаний внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, а відтак, повинен бути визнаний судом недійсним. Як зазначено вище, та вказав у своєму позові позивач, оспорюваний договір підписаний директором підприємства всупереч вказівкам вищого органу засновника ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та без відома останнього, містить ряд умов, які не вигідні замовнику, та завідомо не міг бути виконаний відповідачем у звязку з відсутністю в ФОП ОСОБА_1 будь-яких засобів для виконання робіт зазначених в договорі.

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.03.2016 року в задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено повністю.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Виходячи із наведеної норми, в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

В силу абзацу 4 п.п. 3.10. п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

Згідно ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, відтак, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним" згідно якого для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Згідно підпункту 3.10 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Як зазначено вище, спірний договір вчинений від імені позивача, директором останнього ОСОБА_2

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що станом на момент укладення спірного договору, а саме 25.01.2013 року, директором позивача був ОСОБА_2

Відповідно до п. 1.4. статуту ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", останнє може від свого імені укладати угоди, набувати майнові та немайнові права, нести зобов'язання, бути позивачем та відповідачем в суді, господарському суді.

Відповідно до п. 7.2. статуту позивача, оперативне управління діяльністю останнього здійснюється його директором. Згідно до п. 7.4 статуту, директор позивача підзвітний вищому органу засновника.

Пунктом 7.5 статуту встановлено, що директор організовує всю роботу в підприємстві, діє без довіреності за погодженням з вищим органом засновника укладає угоди, контракти від імені позивача, приймає рішення про використання майна останнього та його фінансових засобів, представляє його у всіх установах, організаціях, підприємствах, видає довіреності, накази, розпорядження та вказівки, відкриває рахунки в банках, за погодженням з вищим органом засновника затверджує посадовий розклад.

Як правильно зауважено судом першої інстанції, в жодному пункті статуту позивача немає будь-яких обмежень щодо укладення спірного договору від 02.09.2013 року №11 про надання послуг по збиранню урожаю 2013 року.

Як зазначено вище, згідно зі ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Підстава для визнання правочину недійсним, передбачена наведеною нормою, стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою не самостійно, а через представника, який, вчиняючи правочин, не виражає власну волю, а доносить до контрагента волю особи, яку він представляє.

Судами обох інстанцій встановлено, а вище зазначено, що спірний договір укладено зі сторони замовника директором останнього ОСОБА_2 Відтак, спірний договір зі сторони замовника укладено не представником замовника, а виконавчим органом юридичної особи - директором підприємства. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази усунення ОСОБА_2 з посади директора підприємства станом на час укладення спірного правочину.

Доводи скаржника про те, що директор позивача діяв за зловмисною домовленістю з другою стороною, оскільки після підписання спірного договору був представником ФОП ОСОБА_1 у спорах з ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, та не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, зокрема, з огляду на наступне.

З пояснень представника відповідача в суді першої інстанції вбачається, що укладення договору відбувалося після звільнення останнього з посади директора позивача, а відтак, не може бути беззаперечним доказом факту наявності зловмисної домовленості між сторонами договору.

Нормами ЦК України, а саме ст. ст. 627, 632 встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Враховуючи зазначені норми, твердження скаржника пр те, що оспорюваний договір укладений на умовах не вигідних замовнику відхиляться судом апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції на рішення господарського суду від 23.12.2015 року у справі №903/1112/14, яким відмовлено в позові ДП "Агрофірми Луга-Нова" ПП "Універсам" до підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №11 від 02.09.2013 року з підстав відсутності в директора ДП повноважень на підписання договору та укладення договору з перевищенням повноважень. Відповідним рішенням встановлено, що договір про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20.10.2013 року №13 підписаний з боку позивача директором ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" та скріплений печаткою, а зі сторони відповідача - його уповноваженим представником за довіреністю від 15.08.2013 року; умови договору не містять посилань на статут ДП "Луга-Нова" ПП "Універсам"; у ЄДРПОУ відсутні відомості щодо обмеження директора позивача на укладення договорів; сторонами були вчинені дії з виконання договору, про що свідчить підписаний ними акт прийняття виконаних робіт від 05.12.2013 року №13. Відповідне рішення залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2015 року.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Усе вищенаведене дає підстави колегії суддів вважати, що твердження скаржника, викладені в його апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, зроблені при довільному трактуванні норм чинного законодавства і дійсних обставин справи, а також всі вищенаведені факти ним не спростовані належними доказами.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, тому оскаржуване рішення у справі прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 15.03.2016 року у справі № 903/63/13 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.