ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 920/44/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 62 від 30.01.16 р.);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 30/6 від 29.01.16 р.).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Укртрансгаз (вх. № 1198С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 22.03.2016 р. у справі № 920/44/16

за позовом ПАТ Укртрансгаз, м. Київ

до ПАТ по газопостачанню та газифікації Сумигаз, м. Суми

про стягнення 5 895 747,88 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 р. ПАТ Укртрансгаз звернувся до господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації Сумигаз 4 252 171,12 грн. заборгованості по оплаті наданих у квітні, травні, червні, жовтні та листопаді 2015 року послуг згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011 № /П36, 1085678,55 грн. пені, 306396,70 грн. штрафу за прострочення зобовязань щодо оплати наданих послуг, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 65855,27 грн. та інфляційні втрати в сумі 185946,24 грн.

Крім того, 10.02.2016 до господарського суду надійшла заява позивача № 30/133 від 10.02.2016, в якій останній просить суд припинити провадження у справі на підставі п.1.-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 20 278,47 грн.

01.03.2016 відповідачем до господарського суду було подано клопотання про зменшення розміру пені на 80%.

Рішенням господарського суду Сумської області від 22.03.2016 року у справі № 920/44/16 (суддя Зражевський Ю.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації Сумигаз на користь ПАТ Укртрансгаз 542839,28 грн. пені, 65 855,27 грн. 3% річних, 73 127,85 грн. інфляційних збитків, 74009,90 грн. витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення суми основного боргу у розмірі 4 252 171,12 грн. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 господарського процесуального кодексу України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення змінити в частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1 085 678, 55 грн., інфляційних втрат у розмірі 185 946, 24 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимог в цій частині в повному обсязі. Крім того, просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення штрафу у розмірі 306 096, 70 грн. та в цій частині прийняти нове, яким задовольнити повністю вказану позовну вимогу. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.05.2016 р.

Відповідач 04.05.2016 р. надав за вх. № 4624 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а зазначене рішення підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 28.09.2011 між позивачем (газотранспортним підприємством) та відповідачем (замовником) був укладений Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П36, за умовами якого газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та у порядку, передбаченому умовами цього Договору.

В подальшому, сторонами були укладені додаткові угоди до Договору № 1 від 29.02.2012, № 2 від 13.04.2012, № 3 від 17.012013, № 4 від 20.06.2014 та №5 від 01.10.2014.

Відповідно до п. 11.1 Договору (зі змінами, внесеними вищезазначеними додатковими угодами) договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим Договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як зазначає позивач, Договір № /П36 від 28.09.2011 (з внесеними до нього змінами) на даний час продовжує свою дію до 31.12.2015, оскільки ані позивач, ані відповідач за місяць до закінчення дії Договору чи в інший строк не заявляли одне одному про намір припинити його дію або переглянути умови останнього.

На виконання умов вищезазначеного Договору позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу у січні 2015 на загальну суму 1 034 774,50 грн. , що підтверджується актом наданих послуг від 31.01.2015 № 01-15-/П36, у лютому 2015 року на загальну суму 1701353,05 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 28.02.2015 № 02-15-/П36, у березні 2015 року на загальну суму 1025 437,12 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2015 № 03-15-/П36, у квітні 2015 року на загальну суму 2 184 949,02 грн., відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2015 № 04-15-/П36, у травні 2015 року на загальну суму 1 448284,80 грн., що підтверджується до актом наданих послуг від 31.05.2015 № 05-15-/П36, у червні 2015 року на загальну суму 1837029,76 грн., відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2015 № 06-15-/П36, у жовтні 2015 року на загальну суму 9 298,67 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 31.10.2015 № 10-15-/П36 та у листопаді 2015 року на загальну суму 10 979,80 грн., що підтверджується актом наданих послуг від 30.11.2015 № 11-15-/П36.

Отже, відповідно до вказаних актів, позивач надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 9 252106,72 грн.

Відповідно до п 5.5 Договору, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач свої зобовязання по Договору в частині розрахунків за отримані послуги виконав не повністю, а саме: не здійснив оплату - залишку заборгованості у розмірі 946578,09 грн. за послуги, надані позивачем у квітні 2014 , заборгованості у розмірі 1448284,80 грн. за послуги, надані позивачем у травні 2015, заборгованості у розмірі 1837029,76 грн. за послуги, надані у червні 2015, заборгованості у розмірі 9 298,67 грн. за послуги, надані у жовтні 2015, заборгованості у розмірі 10 979,80 грн. за послуги, надані у листопаді 2015, у звязку з чим за останнім станом на дату подання позову до суду (13.01.2016) утворилась заборгованість за отримані послуги у розмірі 4 252171,12 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, копія платіжного доручення № 10207 (№81308898) від 21.03.2016 на суму 4 231892,65 грн., копія платіжного доручення № 11668 від 26.01.2016 на суму 20278,47 грн., після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач сплатив суму основного боргу за отримані послуги по договору №/П36 від 28.09.2011 у розмірі 4 252171,12 грн., тому в цій частині провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п 7.1 Договору газотранспортне підприємство і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством.

У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (п.7.3 Договору).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення зазначених умов Договору та наведених положень законодавства здійснив оплату послуг, наданих у січні-лютому 2015 року з порушенням належного строку для їх оплати.

Твердження відповідача про недоведеність позивачем факту неналежного виконання умов договору у звязку з простроченням оплати отриманих послуг внаслідок ненадсилання останнім на адресу відповідача актів наданих послуг з транспортування природного газу за період з січня 2015 по листопад 2015 спростовується фактом підписання відповідачем всіх актів, на яких вказана відповідна дата їх підписання без будь-яких зауважень. Крім того, дані твердження відповідача спростовуються відсутністю передбачених договором умов, якими б було передбачено обовязок позивача направляти відповідачу примірники актів за наданих послуг за звітний місяць цінним листом з описом вкладення або рекомендованим листом. Позивачем дані акти були надіслані на адресу відповідача рекомендованим листом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено факт прострочення виконання відповідачем строків оплати послуг по Договору, а отже, виникнення у позивача права застосувати до відповідача правові наслідки порушення зобовязання

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, розмір нарахованої відповідачу пені за січень-лютий 2015 року становить 1085678,55 грн.

Розрахунок пені здійснений позивачем відповідно до умов договору та з урахуванням вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Про правильність нарахування сум пені, не заперечувалось і відповідачем, про що свідчить відсутність заперечень останнього відносно даних нарахувань.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем 01.03.2016 до суду було подано клопотання № 30/128 від 26.02.2016 про зменшення розміру пені на 80% .

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства спровоковане тривалою кризою неплатежів у паливно-енергетичному комплексі. Прострочення виконання грошового зобовязання викликано, перш за все тим, що споживачі природного газу населення, підприємства промисловості не забезпечують своєчасну оплату природного газу, який відповідач передає їм на підставі укладених договорів купівлі-продажу природного газу. Товариство є субєктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, зокрема, щодо забезпечення належного постачання природного газу на території Сумської області. Відповідач у клопотання зазначає, що товариство, у звязку зі скрутною фінансовою ситуацією в Україні за результатами господарської діяльності за 9 місяців 2015 рік має збитки в розмірі 77300000,00 грн. Стягнення додаткових сум пені за даним позовом призведе до ще більшого погіршення фінансового становища, або й, навіть, до банкрутства.

Крім того, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач просив врахувати той факт, що ПАТ Сумигаз вживав усі необхідні заходи мирного врегулювання спору у справі № 920/44/16, про що свідчать направлені на адресу ПАТ Укртарансгаз Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 21.01.2016 на суму 4231892,65 грн. (суми основного боргу за договором № 110901164/П36 від 28.09.2011), Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 17.02.2016 на суму 21000000,00 грн. та Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального державного бюджету України від 17.02.2016 на суму 2131892,65 грн. Проте, зазначені Спільні протокольні рішення так і не були підписані з боку ПАТ Укртрансгаз. У Додатку до клопотання про зменшення пені відповідач вказує на те, що повторно направив позивачу супровідним листом від 17.03.2016 № 542 Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ на суму 2100000,00 грн. та на суму 2131892,65 грн., проте дані Спільні протокольні рішення так і не була підписана з боку ПАТ Укртрансгаз.

З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції про зменшення розміру пені на 50% та задовольнити вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 542839,28 грн., в частині стягнення пені у розмірі 542839,28 грн. у позові відмовити, з чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 230 ГК України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у разі неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Крім того, ст. 233 Господарського кодексу встановлено, що при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, при вирішення питання про зменшення пені колегія суддів приймає до увагу приписи ЕСПЛ, які стосуються цього питання.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, реалізація судом права на зменшення пені не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення.

Отже, як приписи національного законодавства, так і практика ЕСПЛ вказують на те, що зменшення розміру нарахованих санкцій повинно носити виключний характер.

Проте, матеріали справи не містять належних доказів наданих відповідачем, які б спростовували позовні вимоги або звільняли останнього від цивільної відповідальності, не наведено й винятковості обставин, які б надавали відповідачу право на зменшення розміру штрафу.

Господарський суд першої інстанції при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Як на підставу зменшення розміру пені відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства, спровоковане тривалою кризою неплатежів у паливно-енергетичному комплексі. Прострочення виконання грошового зобовязання викликано тим, що споживачі природного газу населення, підприємства промисловості не забезпечують своєчасну оплату природного газу, який відповідач передає їм на підставі укладених договорів купівлі-продажу природного газу.

Ці обставина, на думку колегії суддів не є винятковою, оскільки неповні розрахунки споживачів газу є одинарною обставиною господарської діяльності постачальника, є елементом його підприємницького ризику. Задоволення клопотання про зменшення пені з огляду на цю обставину є протиправним перекладанням господарських ризиків відповідача на позивача, який належним чином і своєчасно виконав свої зобовязання за договором.

Господарський кодекс України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч.1 ст.229 ГК України). Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання за будь-яких обставин.

Отже, аналіз законодавства надає чітке роз'яснення щодо підстав застосування звільнення від відповідальності за зобов'язанням або зменшення його розміру і окремо вказує на неприпустимість застосування такої підстави як відсутність коштів та тяжкий фінансовий стан.

Крім того, як зазначено вище, при вирішенні питання зменшення пені господарський суд повинний оцінити наслідки такого зменшення.

В звязку з вищенаведеним, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру штрафних санкції з посилання на ст. 83 ГПК України.

Крім того, у звязку з простроченням відповідачем виконання зобовязань понад тридцять днів щодо оплати наданих позивачем у квітні, травні, червні та жовтні 2015 року послуг, позивач нарахував відповідачу 306096,70 грн. штрафу (7% від заборгованості).

В обґрунтування вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 7% від заборгованості позивач посилається на ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України, якою передбачено, що у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, штрафні санкції у вигляді 7% штрафу, які передбачені ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобовязання, повязаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.20914 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

У даному випадку, відповідач порушив саме грошове зобовязання.

Так, грошовим за змістом статей 524,533-535, 625 Цивільного кодексу України є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в іншому грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач безпідставно нараховує штраф на підставі ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Не передбачені такі санкції і укладеним між сторонами Договором № /П36 від 28.09.2011.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу за невиконання грошового зобовязання надано сторонам ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відсутність передбаченої у договорі умови, яка б передбачала застосування відповідальності за невиконання відповідачем грошового зобовязання у вигляді 7% штрафу, виключає можливість задоволення вимог позивача в цій частині.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 7% штрафу у розмірі 306096,70 є неправомірними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що нараховані у відповідності з вимогами діючого законодавства 3% річних у розмірі 65855,27 грн. грн.

У відзиві на позов та на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з розрахунком позивача інфляційних втрат за період з червня 2015 по листопад 2015 на суму 185946,24 грн., посилаючись на те, що при його нарахуванні останнім не були враховані періоди часу (місяці), в яких індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до розрахунку відповідача, розмір інфляційних збитків за квітень-листопад 2015 становить 73127,85 грн.

Колегія суддів перерахувавши суму нарахованих позивачем інфляційних збитків за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2016 погоджується с твердженням відповідача, викладеними у відзивах на позовну заяву та на апеляційну скаргу, що позивачем при розрахунку інфляційних збитків не були враховані періоди часу (місяці), в яких мала місце дефляція та погоджується з розрахунком відповідача інфляційних збитків, розмір яких становить 73 127,85 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача щодо стягнення інфляційних збитків підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення 73 127,85 грн., в частині стягнення 112818,39 грн. інфляційних збитків слід відмовити.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно зясував істотні обставини справи та не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, в звязку з чим апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Укртрансгаз на рішення господарського суду Сумської області від 22.03.2016 р. у справі № 920/44/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 22.03.2016 р. у справі № 920/44/16 скасувати частково: в частині відмови в стягненні 542839,28 грн. пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Сумигаз (вул. Береста,21, м. Суми, 40030, код 03352432) на користь Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (Кловський узвіз буд. 9/1, м. Київ, 01021, код 30019801) 542839,28 грн. пені, 8142,58 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 22.03.2016 р. у справі № 920/44/16 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Сумигаз (вул. Береста,21, м. Суми, 40030, код 03352432) на користь Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (Кловський узвіз буд. 9/1, м. Київ, 01021, код 30019801) 8956,83 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.