ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.06.2016 Справа № 907/185/16

За позовом приватного акціонерного товариства „Акціонерної страхової компанії „ІНГО Україна", м. Київ

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Заріччя Іршавського району

про стягнення суми 631226,07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Суддя господарського суду - В.В. Мокану

представники:

позивача - Гаркуша Г.В., довіреність № 26 від 01.01.2016

відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 27.04.2016

СУТЬ СПОРУ: приватним акціонерним товариством „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна", м. Київ заявлено позов до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Заріччя Іршавського району про стягнення суми 631226,07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

В судових засіданнях 01.06.2016, 07.06.2016, які відбувалися в режимі відеоконференції за участю представників: позивача - Гаркуша Г.В., довіреність № 26 від 01.01.2016, відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 27.04.2016, оголошувалися перерви у відповідності до вимог ст. 77 ГПК України.

Представник позивача підтримала позовні вимоги. Посилаючись на положення ст. ст. 993, 1172, 1166, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 22, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", стверджує про обов'язок відповідача відшкодувати різницю між фактичним розміром виплаченого страхувальнику ТОВ "Європа Транс ЛТД" страхового відшкодування та страховим лімітом цивільно - правової відповідальності водія, визнаного винним у ДТП, яке сталось 30.05.2013 року та визнано страховою подією.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у поданому суду відзиві та доповненнях до нього. Зокрема, аналізуючи правомірність проведеного страхового відшкодування, зауважив, що у позивача на момент визначення відповідної події як страхового випадку були відсутні передбачені договором документи, наявність яких була обов'язковою для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування. Визначення вартості відновлювального ремонту на підставі калькуляцій, які складені невідомим суб'єктом господарювання, невизначеними особами, без підтвердження їх повноважень та компетентності та за відсутності підпису вважає незаконним. Наголосив на тому, що акти огляду складені без повідомлення та залучення іншого учасника транспортної пригоди, тому не можуть бути належними та допустимими доказами щодо обсягу пошкоджень та їх характеру, а також замінності чи відновлюваності окремих конструктивних елементів транспортного засобу. Зауважив на допущених при виплаті порушеннях стосовно сум ПДВ, витрат на оплату послуг з транспортування транспортного засобу. Стверджує, що посилання позивача на проведення виплати страхового відшкодування шляхом

заліку зустрічних однорідних вимог суперечить умовам договору страхування. Крім того, умовою зарахування зустрічних вимог є, зокрема, їх безспірність та настання строку їх виконання; в даному випадку вимоги не є безспірними, оскільки стосуються визначення розміру заподіяної шкоди в результаті делікту, учасниками якого є страхувальник та відповідач, між якими існує спір; строк виконання зобов'язання перед позивачем по сплаті страхової премії не настав, тому станом на 13.08.2013 року між позивачем та страхувальником не існувало однорідних вимог на відповідну суму, підстави вважати страхове відшкодування виплаченим відсутні, а право вимоги в цій частині до позивача не перейшло. Вважає, що проведення позивачем виплат з порушенням умов договору страхування позбавляє його права вимагати їх у відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

17.05.2013 року між ПрАТ "Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна" (надалі - позивач, страховик) та ТОВ „Європа-транс Лтд" (надалі - страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування № 580566631.13 (далі - договір страхування), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами згідно переліку, визначеного в додатку 1 до договору, в тому числі, транспортні засоби: сідловий тягач марки „MAN" TGX 18.400, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - „MAN") та напівпричіп - рефрижератор марки „CHEREAU" CSD 35 PHB, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - „CHEREAU").

Договором страхування визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, дорожньо - транспортна пригода (зіткнення, наїзд, перекидання, падіння ТЗ), а вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство „ВТБ БАНК". Строк дії договору встановлено з 20.05.2013 по 20.05.2014.

30.05.2013 року по автодорозі „Київ-Должанськ на 703 км відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки „Volvo", реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом „Schmitz" реєстраційний номер НОМЕР_4, виконуючи обгін автомобіля НОМЕР_5 та напівпричіп „CHEREAU" реєстраційний номер НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем „MAN". Внаслідок ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 09.07.2013 у справі №301/1619/13-п встановлено порушення водієм ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також накладено стягнення у вигляді штрафу.

30.05.2013 ТОВ „Європа-Транс Лтд" повідомило позивача про настання дорожньо - транспортної пригоди за участі застрахованого транспортного засобу.

Приватне акціонерне товариство „Акціонерна страхова компанія „ІНГО Україна", з урахуванням умов Договору страхування № 580566631.13 від 17.05.2013, склало страховий акт № 100544 від 18.07.2013, згідно з яким пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки «МАN», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 30.05.2013, визнано страховим випадком.

Сума збитку, заподіяного в результаті пошкодження автомобіля «MAN» відповідно до страхового акту №100544 від 18.07.2013р., була визначена позивачем в розмірі 284 588,67 грн., з яких вартість відновлюваних робіт, необхідних для ремонту автомобіля на підставі калькуляції № 79692 від 18.07.2013р., склала 281088,88 грн., витрати на транспортування автомобіля після ДТП в розмірі 3499,79 грн. За вирахуванням франшизи в розмірі 13296,00 грн. позивачем призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 271292,67 грн.

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» склало страховий акт №101767 від 16.08.2013, згідно якого напівпричіп «CHEREAU» визнано конструктивно загиблим, так як вартість відновлювального ремонту згідно калькуляції №79808 позивача від 14.06.2013р. становить 445364,93 грн., а вартість залишків транспортного засобу після пошкоджень згідно звіту ТОВ «Експертум-АВЕ» від 15.08.2013р. становить 163000,00 грн. За вирахуванням франшизи в розмірі 11736 грн. позивачем визначено суму до відшкодування за пошкодження напівпричепу в розмірі 409423,40 грн.

ТОВ «Європа-транс Лтд» звернулось з заявою до позивача про виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок.

Між позивачем та ТОВ «Європа-Транс Лтд» складено акт взаємозаліку (узгодження) виплат страхового відшкодування і страхових платежів № 580566631.13-1 від 13.08.2013р., згідно якого позивач зарахував в рахунок виплати страхового відшкодування в розмірі 271292,67 грн. за пошкодження автомобіля «MAN» в рахунок заборгованості по сплаті страхової премії страхувальником за договором № 580566631.13, яка на день зарахування складала 979501,50 грн.

Позивач платіжним дорученням № 10326 від 30.09.2013р. сплатив на розрахунковий рахунок ТОВ «Європа-Транс Лтд» страхове відшкодування за пошкодження напівпричіпа «CHEREAU» в розмірі 409423,40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №10326 від 30.08.2013.

Спір між сторонами виник з деліктних правовідносин щодо заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які регулюються нормами гл.82 ЦК України, а також правовідносин майнового страхування, до яких застосовуються норми Закону України «Про страхування» та глави 67 Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" та ст. 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Тобто, нормами чинного законодавства встановлено, що порядок та умови виплати страхового відшкодування визначаються умовами договору добровільного страхування. В матеріалах справи наявна фотокопія Договору добровільного страхування наземного транспорту №580566631.13 від 17.05.2013р., укладеного між позивачем та ТОВ «Європа-транс Лтд», надана позивачем. Вигодонабувачем за вказаним договором страхування вказано ПАТ «ВТБ БАНК».

Відповідно до ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Чинне законодавство у страховому зобов'язанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид - це застраховані особи, під якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обов'язок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу. Введення застрахованої особи до кола суб'єктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Другим видом є вигодонабувачі.

Визначаючи у договорі страхування вигодонабувачем третю особу, страхувальник добровільно і свідомо зменшує обсяг своїх прав за вказаним договором, у тому числі і право вимоги виконання страховиком договору щодо виплати страхового відшкодування. Із зазначеного випливає, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього. Стягувати чи не стягувати зі страховика страхову виплату - це право зазначеної третьої особи.

Відповідно до п. 6.4 Договору страхування страхове відшкодування сплачується Вигодонабувачу в розмірі існуючої кредитної заборгованості страхувальника. Згідно підпункту «з» п. 6.2 Договору страхування визначення розміру страхового відшкодування здійснюється поряд з іншими документами, в тому числі на підставі листа Вигодонабувача з зазначенням особи-отримувача страхового відшкодування. Згідно п. 4.1 внесення змін та доповнень, а також дострокове припинення дії Договору страхування можливе лише за письмовою згодою вигодонабувача. Згідно підпункту «д» п. 5.4 Страхувальник зобов'язаний був не здійснювати будь-яких дій, пов'язаних із заміною та/або припиненням прав вигодонабувача; призначенням інших вигодонабувачів до повного розрахунку з останнім.

Позивач як страховик, відповідно до п. 6.4 Договору страхування, вправі був здійснити страхове відшкодування безпосередньо за заявою страхувальника без письмового погодження із вигодонабувачем тільки в разі якщо розмір страхового відшкодування по окремому страховому випадку не перевищує 100000 грн.

Виплата страхового відшкодування за пошкодження зазначених транспортних засобів могла проводитись тільки на користь вигодонабувача. Позивач, проводячи залік зустрічних однорідних вимог, а також при перерахуванні коштів на рахунок ТОВ «Європа-Транс Лтд» в рахунок погашення зобов'язань по виплаті страхового відшкодування, діяв не у відповідності до положень Договору страхування та не погоджував з вигодонабувачем зміну порядку виплати страхового відшкодування. Матеріали справи не містять відмови вигодонабувача від отримання страхового відшкодування на користь страхувальника чи письмової згоди вигодонабувача щодо виплати страхового відшкодування на користь страхувальника.

Не може бути доказом погодження зміни особи одержувача і Договір №2 про внесення змін до Кредитного договору № ВД від 21.01.2011р., укладений 18.05.2012р. між вигодонабувачем та страхувальником, на який покликається позивач. При цьому такий договір не містить відповідних положень, а визначає порядок страхування майна, яке є предметом застави в рахунок забезпечення зобов'язань страхувальника у кредитних правовідносинах. Також така додаткова угода укладена раніше ніж виникли правовідносини з Договору страхування та до настання страхового випадку.

За таких обставин ТОВ «Європа-транс Лтд» не мав правових підстав вимагати отримання страхового відшкодування щодо транспортних засобів «MAN» та «CHEREAU», а виплата, проведена позивачем, не відповідала умовам договору страхування. Верховним Судом України в узагальненні судової практики розгляду цивільних справи, що виникають з договорів страхування, від 11.11.2011р. зазначено, що страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування.

Позивач при проведенні виплати на рахунок ТОВ «Європа-Транс Лтд» та заліку зустрічних вимог в рахунок виплати страхового відшкодування, а також при визначенні розміру шкоди діяв не у відповідності до умов договору.

Судом також встановлено, що зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було оформлено актом взаємозаліку виплати страхового відшкодування і страхових платежів №580566631.13 від 13.08.2013р., не відповідало вимогам ст. 601 ЦК України. Матеріалами справи, зокрема, Додатковою угодою №1 до договору страхування щодо визначення періодичності сплати страхової премії, а також виписок банківської установи, підтверджується відсутність зобов'язань страхувальника перед позивачем в зазначеному розмірі 979501,50 грн. станом на 13.08.2013р. На момент проведення зарахування всі періодичні страхові платежі страхувальником були сплачені. Тобто між страхувальником та страховиком на вказаний момент не існувало однорідних, зустрічних вимог, строк виконання по яким вже настав. Крім того, визначення страхового відшкодування мало проводитись на підставі товарознавчого дослідження, і не є безспірним з врахуванням наявності третьої сторони, яка винна у настанні страхового випадку. Тому позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог відповідно до ст. 993 ЦК України, а також переходу до нього права вимоги в цій частині на суму 271292,67 грн., оскільки фактичної виплати в цій частині проведено не було, як і підстав та умов для припинення зобов'язань шляхом заліку.

Щодо визначення позивачем розміру шкоди, заподіяної в результаті пошкодження застрахованих транспортних засобів, суд виходить з наступного. Згідно із пунктом 1 Договору страхування розмір страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу визначається страховиком на підставі рахунків за відновлення застрахованого транспортного засобу СТО, що рекомендована страховиком. Також може визначатись на підставі висновку спеціаліста - автотоварознавця про вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу (матеріального збитку). Проведення експертизи є обов'язковим у випадку, коли є третя сторона, яка є винною в настанні страхового випадку, а також коли є підстави вважати настання конструктивної загибелі транспортного засобу.

Одночасно матеріали справи також не містять рахунків СТО, на підставі яких позивач міг визначити розмір витрат на відновлення транспортного засобу на день складання страхових актів та визначення суми страхового відшкодування, яка підлягає до виплати. Розмір страхового відшкодування позивачем визначався на підставі калькуляцій № 79692 від 18.07.2013р. та № 79808 від 14.06.2013р., копії яких наявні у справі. При цьому зі страхових актів вбачається, що вартість відновлювального ремонту визначалась безпосередньо страховиком за допомогою комп'ютерної програми «audatex». Вказані калькуляції були долучені до позовної заяви в якості доказу, якій підтверджує розмір страхового відшкодування. Однак, суд, вважає, що калькуляції, складені за допомогою комп'ютерної програми «audatex», не є належним та допустимим доказом для визначення розміру страхового відшкодування з огляду на наступне. По-перше, обидві наявні калькуляції складені невідомою особою; не містять підпису особи, яка їх склала з можливістю її ідентифікації; відсутні першоджерела для заповнення даних вручну. По-друге, акти огляду транспортного засобу проводились без участі та повідомлення відповідача; не підписані власником ТЗ, ані іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту відновлення транспортних засобів, та докази понесення витрат на відновлювальний ремонт пошкоджених транспортних засобів та фактичної заміни всіх комплектуючих та запасних частин, які були визначені страховиком в калькуляціях.

Страхові акти не підписані членами зазначеної в них комісії, а містять підпис не встановленої особи. Пояснення позивача про те, що такий акт є внутрішнім документом позивача, і недотримання вимог щодо його оформлення чи інших реквізитів судом оцінюються критично, так як згідно ст. 990 ЦК України страховий акт є підставою для виплати страхового відшкодування.

Судом встановлено, що відповідно до умов Договору страхування розмір страхового відшкодування повинен був визначатись на підставі автотоварознавчої експертизи. В матеріалах справи наявна копія звіту про оцінку вартості матеріального збитку №298, складеного 02.10.2013р. експертом - оцінювачем ОСОБА_5, згідно якого вартість матеріального збитку в зв'язку з пошкодженням автомобіля «MAN» становить 169386,99 грн. Проте, такого висновку на момент проведення позивачем та страхувальником заліку в рахунок страхового відшкодування не було, позивачем не враховувався. При проведенні такого дослідження відповідач для участі в огляді транспортного засобу експертом не залучався, про проведення дослідження не повідомлявся.

Також позивачем надано звіт № 638/1 від 21.08.2013р., складений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6, за яким вартість збитку, заподіяного в зв'язку з пошкодженням напівпричепу «CHEREAU», становить 371469,02 грн. Згідно звіту №10655 від 15.08.2013р., складеного ТОВ «Експертум-АВЕ», ринкова вартість пошкодженого напівпричіпу складає 163000 грн. Відповідно до п. 6.7 Договору страхування передбачено порядок визначення розміру страхового відшкодування у разі повної загибелі транспортного засобу, яке не може бути більшим за його дійсну ринкову вартість на момент страхового випадку, з вирахуванням зносу за період дії відповідного договору страхування, франшизи та дійсної вартості залишків пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Доведення розміру збитків покладається на позивача, як на особу, яка відшкодувала понесену шкоду. Здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною, її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах. Розмір заподіяної шкоди в зв'язку з пошкодженням застрахованих транспортних засобів позивачем не доведений.

Відповідно до ст. 34 ГПК України суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем не доведено розмір матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди застрахованим транспортним засобам, а проведене ним відшкодування здійснено на підставі страхових актів не у відповідності до умов Договору страхування, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.06.2016 року.

Суддя В.В. Мокану