ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р.Справа № 922/866/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м. Львів
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт. Шевченкове
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 16 422,43 грн. (з яких: 11 917,84 грн. - сума основного боргу, 0,56 грн. - заборгованість по відсотках; 1 527,80 грн. заборгованість по комісії за адміністрування кредиту; 2 145,18 грн. - штраф; 327,52 грн. - втрачена вигода; 503,53 грн. - інфляційні витрати) та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов додаткового договору № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 від 23.04.2014 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.13.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.04.2016 року.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

У судовому засіданні 11.05.2016 року судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

16.05.2016 року позивач через канцелярію суду надав додаткові пояснення вх. № 15893 у яких зазначає, що станом на 18.02.2016 року борг становить 11 917, 84 грн. Основний борг включає неповернутий овердрафт у розмірі 9 981, 00 грн. та штраф за несвоєчасне повернення овердрафту у розмірі 1 936, 84 грн. та зазначає, що доданий до позовної заяви розрахунок штрафу по простроченій заборгованості відповідача, згідно з яким розмір штрафу, який підлягає стягненню становить 2 145, 18 грн. Вказаний розрахунок застосуванню не підлягає, оскільки в основний борг у розмірі 11 917, 84 грн. включено штраф. Тому позивачем помилково додатково нараховано штраф на основну суму боргу. Основний борг у розмірі 11 917, 84 є підсумком неповернутої суми овердрафту у розмірі 9 981, 00 грн. та нарахованих штрафів згідно пункту 6.1. договору, і не є перевищенням встановленого у пункті 2.1.1. договору максимального ліміту кредитування. Розрахунок штрафу доданий до позовної позовної заяви, згідно з яким розмір штрафу, який підлягає стягненню становить 2 145, 18 грн. застосуванню не підлягає. На думку позивача нарахування інфляційних втрат та втраченої вигоди за період з 18.08.2015 року по 17.02.2015 року здійснено позивачем вірно та в порядку, визначеному договором та чинним законодавством.

06.06.2016 року позивач через канцелярію суду надав додаткові пояснення вх. № 18538, у яких повідомляє суд, що станом на 2.06.2016 року, ціна позову становить 14 277, 25 грн. з яких: 11 917, 84 грн. сума основного боргу, 0,56 грн. прострочені відсотки, 1 527, 80 грн. - прострочена комісія за адміністрування, 327, 52 грн. упущена вигода, 503, 53 грн. - інфляційні втрати.

Представник позивача у призначене судове засідання 6.06.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду, яке долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача у призначене судове засідання 6.06.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду, яке долучено до матеріалів справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року; 13.04.2016 року; 26.04.2016 року та 23.05.2016 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частиною 3 статті 129 Конституції України, статті 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, за висновками суду, в матеріалах господарської справи № 922/866/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 6.06.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 23.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (далі - позивач, банк) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі -відповідач, клієнт) було укладено додатковий договір № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 від 23.04.2014 року (т. 1, а.с. 12-18).

Пунктом 10.1 договору, сторони визначили, що він набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Згідно пункту 1 договору банк зобов'язується, у разі перевищення суми видаткових операцій клієнта за банківською платіжною карткою (БПК) над залишком коштів по картковому рахунку (картрахунок), надати клієнту короткостроковий кредит (овердрафт) в межах встановленого цим договором ліміту кредитування, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для здійснення операцій визначених договором банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців), а клієнт зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Відповідно до пункту 2.1. договору банк надає клієнту овердрафт, а клієнт приймає його на наступних умовах:

2.1.1. ліміт кредитування - максимально припустима сума заборгованості клієнта по овердрафту за БПК - 10 000, 00 грн. Встановлюється на поточний рахунок клієнта № НОМЕР_2.

2.1.2. процентна ставка (річна) - 0,01 %.

2.1.3. комісія від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку 2,5 % від дебетового обороту по картковому рахунку.

2.2. дата остаточного повернення овердрафту - 22.04.2015 року.

Згідно пункту 2.9. клієнт зобов'язується забезпечувати щомісячні обсяг надходжень коштів на поточні рахунки, що обліковуються в банку у сумі не менше 100% від встановленого пунктом 2.1. цього договору ліміту кредитування.

Комісія від дебетового обороту, утримується в момент списання кредитних коштів з рахунку. Інші комісії, при внесенні змін та доповнень в цей договір - відповідно до діючих тарифів банку. Клієнт сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його картрахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії (пункти 3.1., 3.1.1., 3.3. додаткового договору).

Відповідно до пункту 3.6. договору у випадку неповернення клієнтом овердрафту в термін, визначений пунктами 2.2. та 4.1. цього договору, банк має право застосувати до клієнта санкції, передбачені пунктами 6.1., 6.2., 6.4. цього договору.

Згідно пунктів 4.1. та 4.2. додаткового договору, клієнт зобов'язаний здійснити повернення банку овердрафту у повному обсязі не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, та забезпечити для цього надходження на картрахунок коштів в сумі, достатній для погашення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за договором. Повернення овердрафту здійснюється щоразу при надходженні коштів на картрахунку клієнта.

Відповідно до пункту 4.7 додаткового договору, банк, у випадках, передбачених пунктом 2.5 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє клієнта.

Клієнт зобов'язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (пункт 4.7 Додаткового договору) достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші, належні до сплати платежі за договором (пункт 4.8 додаткового договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов додаткового договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 917, 84 грн. що підтверджується меморіальним ордером № 17429820 від 30.04.2015 року та банківськими виписками за період з 23.04.2014 року по 18.02.2016 року (т. 1,а.с. 21-42).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за додатковим договором, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка за розрахунком позивача складає суму у розмірі 16 422,43 грн. (з яких: 11 917,84 грн. - сума основного боргу, 0,56 грн. - заборгованість по відсотках; 1 527,80 грн. заборгованість по комісії за адміністрування кредиту; 2 145,18 грн. - штраф; 327,52 грн. - втрачена вигода; 503,53 грн. - інфляційні витрати).

8.12.2015 року банком на адресу відповідача було направлено повідомлення - вимога вих. № 08/12/15-204 про повернення простроченої заборгованості в частині основного боргу, процентів, комісії за адміністрування кредиту, а також штрафних санкцій (т. 1, а.с. 19-20).

Зазначену вимогу відповідачем залишено без відповіді та без задоволення, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із статі 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (статті 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором .

Статтею 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивачем заявлено до стягнення із відповідача суму основного боргу у розмірі 11 917,84 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 47, меморіального ордеру № 17459820 та виписки банку по рахунку за період з 23.04.2014 року по 18.02.2016 року т. 1. а.с.21-42).

Як вбачається із умов пункту 2.3. додаткового договору, сторони узгодили, що овердрафт надається шляхом дебетування картрахунку клієнта понад залишок коштів клієнта на цьому рахунку за рахунок кредитних ресурсів банку, в межах ліміту кредитування визначеного цим договором.

Проте пунктом 2.1.1. вищезазначеного договору встановлено, що ліміт кредитування - максимально припустима сума заборгованості клієнта по овердрафту за БПК становить 10 000, 00 грн. (т. 1, а.с. 12).

Із наданих позивачем 16.05.2016 року додаткових пояснень вх. № 15893, вбачається, що основний борг включає: - неповернутий овердрафт у розмірі 9 981, 00 грн. та штраф за несвоєчасне повернення овердрафту у розмірі 1 936, 84 грн.

На думку позивача, основний борг у розмірі 11 917, 84 грн. є підсумком неповернутої суми овердрафту у розмірі 9 981, 00 грн. та нарахованих штрафів згідно пункту 6.1. договору, яка підлягає стягненню із відповідача, та на яку позивачем нараховані: 0,56 грн. - заборгованості по відсотках; 1 527,80 грн. заборгованості по комісії за адміністрування кредиту; 2 145,18 грн. - штрафу відповідно до пункту 6.1. договору; 327,52 грн. - втраченої вигоди; 503,53 грн. - інфляційних витрат (т. 1. а.с. 47-50).

Отже, судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення із відповідача сума основного боргу у розмірі 11 917, 84 грн. включає в себе: кредитні кошти у розмірі 9981,00 грн. та нарахований штраф у розмірі 1936,84 грн. відповідно до пункту 6.1. договору.

Таким чином суд прийшов до висновку, що до основної суми боргу (кредитних коштів (тіло кредиту)) не включається нарахований позивачем відповідно до пункту 6.1. договору штраф у розмірі 1936,84 грн.

Судом здійснено перевірку операцій по рахунку НОМЕР_2 відповідно до наданої позивачем виписки банку по руху коштів відповідача за період з 23.04.2014 року по 18.02.2016 року, та встановлено, що сума яка була надана позивачем у відповідності до пункту 2 договору становить:

- 28.04.2014 року - сума у розмірі 9 600, 00 грн.;

- 28.04.2014 року - сума у розмірі 144,00 грн.;

- 28.04.2014 року - сума у розмірі 240,00 грн.

Таким чином, як вбачається із відомості нарахування по овердрафту (т. 1, а.с. 41) за відповідачем з 21.10.2014 року рахується сума основного боргу у розмірі - 9 881, 00 грн.

Тому, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення із відповідача суми основного боргу за додатковим договором № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 від 23.04.2014 року у розмірі 9 881, 00 грн.

Щодо заявленої до стягнення із відповідача суми у розмірі 1 936,84 грн., яка зазначена позивачем у якості суми основного боргу, суд зазначає, що відповідно до банківської виписки про рух коштів по рахунку з 23.04.2014 року по 18.02.2016 року, вказана сума обліковується як штраф за не сплату кредитної заборгованості ( т. 1, а.с. 40). Тому не може бути віднесена до суми основного боргу. У зв'язку із чим, суд відмовляє у задоволенні стягнення основної заборгованості у розмірі 1936,84 грн.

Крім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути із відповідача:

- 0,56 грн. - заборгованість по відсотках;

- 1 527,80 грн. заборгованість по комісії за адміністрування кредиту;

- 2 145,18 грн. - штраф;

- 327,52 грн. - втрачена вигода;

- 503,53 грн. - інфляційні витрати у відповідності до наданого розрахунку т. 1, а.с. 47-50).

Щодо стягнення заявленої позивачем суми заборгованості по відсоткам, що за розрахунком становлять 0, 56 грн. та заборгованості по комісії за адміністрування кредиту у розмірі 1 527, 80 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони узгодили, що розмір та порядок одержання процентів та комісії за користування кредитом було обумовлено сторонами в пунктах 2, 3 додаткового договору ("Надання овердрафту", "Розрахунки між сторонами").

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки.

Згідно з пунктом 2.1.2 Додаткового договору, річна процента ставка встановлюється у розмірі 0,01% річних.

Проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяць, але умовно 360 днів у році), за ставкою, вказаною у пункті 2.1.2 цього договору із урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту:

- до терміну, вказаного у пункті 2.2 договору;

- до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів (пункт 3.2 Додаткового договору).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, щодо обґрунтованості стягнення із відповідача суми заборгованість за відсотками у розмірі 0, 56 грн. та заборгованості по комісії за адміністрування кредиту у розмірі 1 527, 80 грн., суд дійшов висновку, що він є правомірними та такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за додатковим договором № 1 про встановлення ліміту кредитування від 23.04.2014 року, позивачем відповідно до наданого розрахунку було нарахована відповідачу (т. 1, а.с. 48-50):

- 2 145,18 грн. - штраф за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року;

- 327,52 грн. - втрачена вигода за період з 18.08.2015 року по 17.02.2016 року;

- 503,53 грн. - інфляційні витрати за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року.

Щодо стягнення із відповідача 2 145,18 грн. - штрафу за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.1. додаткового договору сторони передбачили що, за несплату кредитної заборгованості, згідно пунктів 2.2. та 4.1. договору, клієнт сплачує банку штраф у розмірі 3,0% від суми непогашеної кредитної заборгованості станом на останній робочій день кожного звітного місяця в якому було виявлено непогашення кредитної заборгованості. Штраф розраховується і списується за рахунок кредитних коштів в перший робочий день місяця наступного за звітним.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 249 цивільного кодексу України. штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у відповідності до пункту 6.1. договору, нараховано відповідачу штраф у розмірі 3,0 % за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року, відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 48) на суму 11 917, 84 грн. (3*11 917, 84/100).

Враховуючи вищевикладене, та як встановлено судом, позивачем включено штраф у розмірі 1 936, 84 грн. до суми основного боргу, який нараховано відповідно до пункту 6.1 додаткового договору, про свідчить виписка про рух коштів за період з 23.04.2014 року по 18.02.2016 року (т. 1, а.с. 21-41).

Отже суд прийшов до висновку, що позивачем подвійно нараховано штраф відповідно до пункту 6.1 додаткового договору, оскільки останній включив його як до основної суми боргу так і нарахувавши його як окрему вимогу, що суперечить вимогам статті 61 Конституції України.

Таким чином, судом здійснено розрахунок за заявлений період позивача ( з вересня 2015 року по лютий 2016 року) на встановлену судом суму заборгованості у розмірі 9981,00 грн., що становить штраф у розмірі 1796,58 грн. за заявлений позивачем період (т.1, а.с. 48), відповідно до вимог пункту 6.1 додаткового договору, який позивач має право заявляти до стягнення із відповідача.

В решті нарахованих позивачем 348,60 грн. штрафу - суд відмовляє, як безпідставно нарахований.

Щодо стягнення із відповідача - 503, 53 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року, суд зазначає ступне.

Відповідно до пункту 6.2 додаткового договору, при неповерненні або несвоєчасному поверненні суми овердрафту (його частини) клієнт, на вимогу банку повертає всю суму, отриманого овердрафту, збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення (т. 1, а.с. 15).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом, здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення інфляційних втрат та встановлено, що сума яка підлягає до задоволення становить - 421, 72 грн. за період з вересня 2015 року по лютий 2016 року

При здійснені власного розрахунку інфляційних втрат, судом за основу встановлену вище судом суму боргу у розмірі 9 981, 00 грн.

В решті нарахованих 81, 81 грн. відмовити як безпідставно заявлені.

Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача 327, 52 грн. упущеної вигоди, відповідно до пункту 6.4 додаткового договору за невиконання або неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання по своєчасному поверненню овердрафту, відповідач на вимогу позивача, крім сплати пені, відшкодовує позивачу заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Упущена вигода розраховується наступним чином: сума, яка несплачена або несвоєчасно сплачена, помножена на розмір річних процентів, вказаний у пункті 2.1.2 цього договору, який збільшений у 1,5 рази, і на кількість днів прострочення (т. 1, а.с. 16).

Як вбачається із наданого до суду розрахунку, на підставі вказаного пункту додаткового договору, позивачем за період з 18.08.2015 року по 17.02.2016 року нараховано упущеної вигоди у сумі 327, 52 грн. (т. 1, а.с. 49).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом статті 222 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (оглядовий лист Вищого господарського суду України від 14.01.2014 року № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків").

Згідно із статтями 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено наявності у нього упущеної вигоди, наявності причинного зв'язку між виникненням в нього упущеної вигоди та діями (бездіяльністю) відповідача.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення із відповідача упущеної вигоди у сумі 327,52 грн. підлягають залишенню без задоволення у зв'язку із недоведеністю.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. При частковому задоволення позовних вимог судові витрати покладаючи на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір у розмірі 1 151, 88 грн. підлягає до стягнення із відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) суму у розмірі 13 727, 66 грн. (з яких: 9 981, 00 грн. - суми основного боргу за додатковим договором № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) № НОМЕР_2 від 23.04.2014 року, 0,56 грн. - заборгованості по відсотках; 1 527,80 грн. заборгованості по комісії за адміністрування кредиту; 1 796,58 грн. - штраф; 421, 72 грн. - інфляційні витрати) та 1 151, 88 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення основної заборгованості у розмірі 1 936,84 грн, штрафу у розмірі 348,60 грн., 327,52 грн. - втраченої вигоди та 81, 81 грн. - інфляційних втрат у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя О.О. Ємельянова