РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016Справа №910/28207/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада"

про стягнення 1 424 271,44 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Кирищук В.П. (за довіреністю)

від відповідача: Гіневська-Фареник М.О (за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" про стягнення 1 424 271,44 грн. заборгованості, з яких 653303,32 грн. сума основного боргу, 87175,76 грн. - 3% річних, 683792,36 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 7560829 від 22.10.2003 в частині повної та своєчасної оплати за отриману теплову енергію, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за період з 01.10.2012 по 01.10.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 р. порушено провадження у справі № 910/28207/15, розгляд справи призначено на 24.11.2015 р.

24.11.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Від відповідача 24.11.2015 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що у зв'язку зі змінами в законодавстві з 26.04.2014 р. відповідач не є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого постачання, а тому договір № 7560829 від 22.10.2003 є припиненим з 26.04.2014 р. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з травня 2014 р. по жовтень 2015 р.

Крім того, 24.11.2015 р. до початку судового засідання через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Відповідно до п. 7 ст. 81-1 ГПК України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи те, що від відповідача надійшла заява про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, при розгляді справи №910/28207/15 здійснюється фіксування судового процесу.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.11.2015 р. надав документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.11.2015 р. оголошено перерву до 17.12.2015 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

14.12.2015 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

16.12.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшов розгорнутий розрахунок позовних вимог.

У судовому засіданні 17.12.2015 р. представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про продовження строків.

Представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі №910/28207/15 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/30229/15, просив суд його задовольнити.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 продовжено строк вирішення спору у справі, а також зупинено провадження у справі № 910/28207/15 до вирішення справи № 910/30229/15 та набранням відповідним рішенням законної сили.

10.05.2016 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі 910/28207/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2016 поновлено провадження у справі № 910/28207/15, розгляд справи призначено на 26.05.2016.

26.05.2016 від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, у яких відповідач зазначає, що у позивача були відсутні правові підстави для нарахування плати за гарячу воду після 26.04.2014. Крім того, відповідач зазначає, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є невірним, оскільки позивач не має права нараховувати штрафи після 26.04.2014.

У судовому засіданні 26.05.2016 судом оголошено перерву до 09.06.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

02.06.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

08.06.2016 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 659602,96 грн. основного боргу, 74 685,56 грн. 3% річних, 398 362,85 грн. інфляційних втрат та 16 989,78 грн. витрат зі сплати судового збору.

Крім того, позивач просить повернути зайво сплачений судовий збір у розмірі 4374,30 грн.

Згідно абз.1 п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

За таких обставин, подана позивачем заява про уточнення позовних вимог за своєю правовою природою є одночасно заявою про збільшення та зменшення розміру позовних вимог. Так в частині стягнення основного боргу вказана заява є заявою про збільшення, в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат - заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Судом прийнято вказану заяву позивача до розгляду.

У судовому засіданні 09.06.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відкласти розгляд справи для можливості надання контррозрахунку сум, заявлених до стягнення.

Суд відхилив усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

За висновками суду, обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів, достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а оскільки розгляд справи неодноразово відкладався, то відповідач не був позбавлений можливості надати власний розрахунок.

Також, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, враховуючи приписи статті 69 ГПК України, в судовому засіданні 09.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2003 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (назву якої було змінено на Публічним акціонерним товариством "Київенерго") (далі - енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада" (далі - абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560829 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата у повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді , на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 2.1. Договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору, енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах згідно з додатком №1 до цього Договору.

Згідно з пунктом 2.3.1 Договору, абонент зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Пунктом 9 Додатку №2 до Договору визначено, що абонент, щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту №2 за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 40-6, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту одержання.

Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА (п. 10 Додатку № 2 до Договору).

Відповідно до п. 8.1. Договору, даний Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2004.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 Договору).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2015 у справі №910/22819/14, яке набрало законної сили 17.03.2015, Договір №7560829 від 22.10.2003 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рада" та Публічним акціонерним товариством "Київенерго", розірвано з моменту набрання рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним належним чином виконувалися зобов'язання за Договором № 7560829 від 22.10.2003 на постачання теплової енергії у гарячій воді, тоді як відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.10.2012 по 01.10.2015 у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуги, яка відповідно до розрахунку позивача становить 659602,96 грн., що підтверджується обліковими картками (табуляграмами) за спірний період. Крім того, позивачем також нараховані 3% річних в розмірі 74685,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 398362,85 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір № 240356 за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов Договору за період з 01.10.2012 по 01.05.2014 позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 5047997,46 грн. Факт здійснення позивачем поставки теплової енергії, її обсяги та вартість підтверджується доданими до позовної заяви обліковими картками (табуляграмами), відомостями обліку споживання теплової енергії.

За розрахунком позивача, розмір заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2012 по 01.05.2014 становить 659 602,96 грн.

Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА (п. 10 Додатку № 2 до Договору).

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої обов'язки за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді належним чином не виконав, внаслідок чого за ним на момент звернення позивача до суду з даним позовом утворилась заборгованість за спожиту у період з 01.10.2012 по 01.05.2014 теплову енергію в розмірі 659 602,96 грн.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розмір невиконаного зобов'язання за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи що факт виконання позивачем взятих на себе за договором зобов'язань з постачання теплової енергії у гарячій воді та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань по оплаті спожитої теплової енергії підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 659602,96 грн. основного боргу, з урахуванням пільгових коригувань, згідно заяви позивача від 08.06.2016.

Крім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором №7560829, позивачем нараховано 74685,56 грн. 3% річних та 398362,85 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

В розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. (п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, встановив, що останній є арифметично вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 398 362,85 грн. інфляційних втрат.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, встановив, що він є арифметично невірним, оскільки при здійснені розрахунку позивачем не враховувалися дати здійснення відповідачем часткових оплат.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За перерахунком суду, здійсненим відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, розмір 3% річних становить 68084,38 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене суд задовольняє позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" частково.

Судові витрати по справі, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада" (02068, м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3 код 30300272) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, код 00131305) 659602,96 грн. основного боргу, 68084,38 грн. 3% річних, 398362,85 грн. інфляційних втрат та 16890,75 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 13.06.2016.

Суддя С.О. Турчин