КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/22158/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Сміленко А.А., дов. від 05.05.2016 №25/5/73-Д,

від відповідача Бойко А.А., дов. від 15.10.2015 №2015/10/15-1,

від третьої особи не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 (підписане 13.01.2016)

у справі №910/22158/15 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Державної фінансової інспекції України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айкюжн»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство екології та природних ресурсів України

про стягнення 191 427,87 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція України (далі - ДФІ України, або позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айкюжн» (далі - ТОВ «Айкюжн», або відповідач) про стягнення збитків у сумі 191 427, 87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2015 порушено провадження у справі №910/22158/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство екології та природних ресурсів України (далі - Міністерство).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/22158/15 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що виявлені контролюючим органом порушення, що вказані в акті позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.11.2014 №31-21/47 не впливають на умови укладеного між Міністерством та ТОВ «Айкюжн» правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Айкюжн» завищило вартість послуг щодо створення науково-дослідної роботи за вказаним вище договором на загальну суму 191 427,87 грн, за яку Міністерство сплатило кошти у повному обсязі, чим порушило положення чинного законодавства України та п.1, 2 додатку №3 до договору. Внаслідок зазначеного держаному бюджету в особі Міністерства завдано збитків на суму 191 427,87 грн. Однак, за твердженнями апелянта, суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 відновлено ДФІ України строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №910/22158/15, розгляд скарги призначено на 15.06.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін та третьої особи про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 17.05.2016) - 19.05.2016 (позивачу та третій особі) - 20.05.2016 відповідачу, які долучені до матеріалів справи.

14.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

Розпорядженням від 15.06.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 15.06.2016, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Рябуха В.І., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 вказаною вище колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ДФІ України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/22158/15.

У судовому засіданні 15.06.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату та час його проведення повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2012 між Міністерством екології та природних ресурсів України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айкюжн» (виконавець) укладено договір № 119/270/12/2 про закупівлю послуг за державні кошти (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов'язується у 2012 році надати послуги з виконання науково-дослідних робіт, проведення досліджень та розробок в галузі фізико-математичних наук (створення національної моделі спостереження та прогнозування антропогенного впливу на довкілля для оцінки регіонального та транскордонного переносів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап), а замовник - прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з п.1.2 договору найменування послуг - код ДК 015-97 - І.1 01 «Дослідження та розробки в галузі фізико-математичних наук («Створення національної моделі спостереження та прогнозування антропогенного впливу на довкілля для оцінки регіонального та транскордонного переносів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап»)». Кількісні та якісні характеристики послуг визначені технічним завданням (додаток 1) та календарним планом (додаток 2), які є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Ціна цього договору становить 362 000, 00 грн без ПДВ (п.3.1 договору).

Згідно з п.п.3.2, 3.3 договору ціна угоди може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Фінансування здійснюється згідно бюджетного призначення. Джерело фінансування: кошти Державного бюджету України (за бюджетною програмою КПКВК 2401270 «Здійснення природоохоронних заходів»), КЕКВ 1171.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунка на оплату наданих послуг та підписання сторонами акта здавання-приймання наданих послуг (п.4.1 договору).

У п.5.1 договору погоджено строк надання послуг: до 28.12.2012.

Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє до 28.12.2012 (п. 10.1 договору).

Відтак між відповідачем та третьою особою виникли зобов'язальні правовідносини на підставі договору про надання послуг.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Айкюжн» надало послуги з виконання науково-дослідних робіт, проведення досліджень та розробок в галузі фізико-математичних наук (створення національної моделі спостереження та прогнозування антропогенного впливу на довкілля для оцінки регіонального та транскордонного переносів забруднюючих речовин та парникових газів (2 етап), а Міністерство прийняло надані послуги на загальну суму 362 000 грн, що підтверджується, зокрема, актом від 27.12.2012 №1 приймання-передачі наданих послуг.

Факт оплати Міністерством наданих послуг за договором підтверджується банківською випискою по рахунку № 260068394 за період з 01.04.2011 до 29.10.2014.

Стаття 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст.901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання ухвал Печерського районного суду міста Києва від 13.10.2014 у справі №757/28762/14-к та від 28.10.2014 у справі №757/307210/14-к, на підставі направлень від 15.10.2014 №№1937-1940, виданих Головою ДФІ України Гордієнком М.Г., головними державними фінансовими інспекторами ДФІ України Бутурлим О.О., Рокицькою І.В., Загурським А.О. та провідним державним фінансовим інспектором ДФІ України Сидорчук Я.В. проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства за період з 01.04.2011 по 01.04.2014.

За результати позапланової ревізії складено акт від 14.11.2014 №31-21/47, згідно з яким встановлено «…з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Міністерства, проведено зустрічну звірку з ТОВ «Айкюжн», який був виконавцем науково-дослідних робіт за бюджетною програмою 2401270 «Здійснення природоохоронних заходів».

При виході на об'єкт зустрічної звірки встановлено, що на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2014 у справі №757/12986/14-к,СГ ГСУ МВС України проведено вилучення документів та техніки в ТОВ «Айкюжн».

З метою отримання необхідних документів, які підтверджують договірні відносини та господарські операції, вилучених на підставі зазначеної вище ухвали для їх опрацювання до Генеральної прокуратури України направлено лист від 29.10.2014 №31-17/855.

Генеральною прокуратурою України з листом від 30.10.2014 №17/1/5-32814-14 надано документи, а саме: договори від 21.12.2013 №118/270/12-02, від 21.12.2013 №119/270/12-02, від 12.12.2013 №120/270/12-02, від 12.12.2013 №123/270/12-02, технічні завдання, календарні плани, калькуляції кошторисної вартості робіт, розшифровку статей витрат і акти здавання-приймання наданих послуг, робіт.

Проведеною зустрічною перевіркою в ТОВ «Айкюжн» встановлено факт непідтвердження первинними документами витрат, включених товариством до калькуляцій кошторисної вартості за договором №119/270/12/2, укладеним з Міністерством на загальну суму 191 427,87 грн…» (том ІІ, а.с.56).

Частинами 1, 2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У відповідності з приписами ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи предмет спору, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

У п.3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок) зазначено, що акт ревізії це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Згідно з п.50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Частина 2 ст.15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачає, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті (ч.1 ст.4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні»).

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, в тому числі, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Однак, за висновками колегії суддів, виявлені позаплановою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 №3-69гс12.

Відтак встановлення контролюючим органом в ході позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України непідтвердження первинними документами витрат, включених товариством до калькуляцій кошторисної вартості за договором №119/270/12/2 на загальну суму 191 427,87 грн, не може бути підставою для стягнення з відповідача збитків у розмірі заявленої суми.

Водночас, Міністерство акт позапланової ревізії від 14.11.2014 №31-21/47 не підписало, жодних вимог до відповідача щодо завищення вартості наданих послуг не заявило.

З акта ДФІ України про відмову від підпису убачається «…ДФІ України 20.11.2014 отримано лист Міністра екології та природних ресурсів України Мохника А.В. від 19.11.2014 №5/1-16/14006-14 в якому зазначено: «оскільки всі документи, на які містяться посилання в акті ДФУ України, вилучені на підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва, Міністерство наразі не в змозі спростувати або підтвердити факти, викладені в зазначеному акті. До того ж, посадові особи, які були відповідальні за здійснення фінансово-господарської діяльності Міністерства у період з 01.04.2011 по 01.04.2014, зазначені в акті ДФІ України , на даний час звільнені…».

Позивачем не доведена протиправна поведінка відповідача у вигляді порушення умов договору, зокрема, в частині встановленої ціни, як і не доведене настання реальних збитків позивача, тобто витрат які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч.2 ст. 22 ЦК України).

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, виявлені під час ревізії порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Відтак суд апеляційної інстанції відхиляє як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи викладене вище, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 у справі №910/22158/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/22158/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.Г. Сітайло

Л.М. Ропій