КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа№ 910/25337/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Мартюк А.І.

при секретарі: Вінницькій О.В.

за участю представників:

від позивача -Майструк Є.С.,

від відповідача - Ніколенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" №ЛВ0020558 від 18.02.2016

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2016року

у справі № 910/25337/15

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово"

про стягнення 50000грн.00коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.02.2016р. (суддя Маринченко Я.В.) відмовлено в задоволенні позову ПрАТ «СК «АХА Страхування» про стягнення 50000грн. страхового відшкодування, виплаченого позивачем, як страховиком, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Суд дійшов висновку про порушення позивачем порядку визначення суми страхового відшкодування, недоведеність та необґрунтованість суми здійсненого страхового відшкодування, а отже відсутність підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з скаргою, в якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити. Апелянт про необґрунтованість рішення суду першої інстанції та вказав на дотриманням ним умов договору та законодавства щодо розрахунку страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказавши на обґрунтованість рішення та недотримання позивачем умов договору під час розрахунку страхового відшкодування, а саме п. 28.8.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Судом встановлено, що 03.12.2013 між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03, за умовами якого застраховано автомобіль НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи відомостей про дорожньо-транспортну пригоду № 9434597, 10.09.2014, на перехресті вул. Лаврська та вул. Старонаводницька у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, в результаті якої пошкоджено вказані автомобілі.

Постановою Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/32916/14-п від 21.11.2014 ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03 від 03.12.2013, на підставі страхового акту № 1.001.14.14907/VESKO31867 від 14.11.2014, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "ХЮНДАЙ", в розмірі 52200грн., що підтверджується платіжним дорученням № 141662 від 18.11.2014.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку-фактури СТО, ПрАТ "Алеко-Сервіс", № 974 від 30.09.2014, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "ХЮНДАЙ", пошкодженого внаслідок ДТП, склала 104844,29 грн.

Згідно з довідкою МТСБУ, наданою позивачем, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки "КАМАЗ" застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/6685887 у ПрАТ СК "Здорово", діючим на момент ДТП (10.09.2014). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки "ХЮНДАЙ" збитки, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, в даному випадку, є відповідач.

За викладених обставин позивач звернувся з позовом до суду про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в ДТП, в розмірі 50000грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України передбачено, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правові підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому пунктом 27.1.2. договору добровільного страхування наземного транспорту № 316142Га/13к-03 від 03.12.2013 передбачено, що для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов'язаний надати страховику, зокрема, заяву на виплату страхового відшкодування за формою, встановленою страховиком. Заява на виплату страхового відшкодування підписується страхувальником під час звернення до страховика (його представника).

Проте, як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не спростовано позивачем, на підтвердження надання страхувальником заяви на виплату страхового відшкодування, позивачем надано її завірену копію, що не містить дати її підписання, ПІБ особи, що звертається, а також не містить підпису страхувальника або особи, яка має право на звернення з такою заявою, що не може бути розцінене, як належне підтвердження звернення страхувальника до страховика із такою заявою.

Крім того, судом встановлено, що з наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування вбачається, що такий розрахунок здійснений на умовах "Повна загибель".

Відповідно до п. 28.8 договору, при повній загибелі транспортного засобу страхове відшкодування сплачується в розмірі страхової суми (з урахуванням умов п. 28.25 договору) за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за період страхування (розділ 15 та 23 договору), вартості пошкодженого транспортного засобу та встановленої згідно з розділом 10 договору франшизи (з урахуванням умов п.28.9 договору). Вартість пошкодженого транспортного засобу визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо такого транспортного засобу (зокрема: онлайн-аукціон з продажу автомобілів (ТОВ Україно-Польське підприємство "Автоонлайн-Україна") чи аналогічні аукціони) або шляхом експертної оцінки (у випадку відсутності попиту/пропозиції на ринку).

Так, з розрахунку страхового відшкодування вбачається, що ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП, тобто вартість залишків пошкодженого автомобіля, була визначена на підставі розрахунку вартості деталей придатних до використання пошкодженого транспортного засобу від 07.11.2014, в той час як сам розрахунок датований 05.11.2014 року.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що вартість деталей, придатних до використання не є розрахунком вартості пошкодженого під час ДТП транспортного засобу в розумінні закону та умов договору, оскільки така вартість розраховується у порядку, визначеному законодавством, на підставі методик, оцінок тощо.

Позивачем також не надано доказів вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо автомобіля марки "ХЮНДАЙ" (модель "ТУКСОН"), що у разі відсутності такого попиту надало б страховику право на визначення вартості придатних залишків шляхом експертної оцінки.

Однак, як встановлено судом, позивачем вартість придатних залишків застрахованого транспортного засобу було визначено на підставі розрахунку від 07.11.2014, чим порушено умови договору, а саме п. 28.8, оскільки такий спосіб визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу умовами договором не передбачений.

Враховуючи викладені обставини справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем порушено порядок визначення суми страхового відшкодування.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача в поданій апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2016 у справі №910/25337/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - без задоволення.

2. Справу №910/25337/15 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

А.І. Мартюк