ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 р. Справа №917/189/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

позивача: Грак С.С.,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго",

вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук Полтавської області, 39600

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1, 39630

про стягнення 47 280,87 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 47 280,87 грн. заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання та постачання (підігріву) гарячої води, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання відповідно до укладеного 01.01.2003р. між сторонами договору №3/6 на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідач в судове засідання не з'явився, вимог суду, викладених в ухвалі про порушення провадження у справі від 15.02.2016р. та ухвалах про відкладення розгляду справи від 02.03.2016р., 22.03.2016р. не виконав. Ухвали, що направлялись відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та яка відповідає адресі, вказаній у Витягу з ЄДР ЮО та ФОП, повернулись до суду з відміткою поштового відправлення "за закінченням терміну зберігання"

Згідно рекомендації, викладеної у п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких у разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того п. 3.9.2 містить рекомендацію, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не було встановлено. За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що 01.01.2003 року між КП "Теплоенерго" (надалі позивач) та ФОП ОСОБА_2 (надалі відповідач) було укладено договір №3/6 про постачання теплової енергії в гарячій воді (надалі Договір), згідно якого теплопостачальна організація зобов'язалась надавати споживачу вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором (розділ 1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору теплова енергія в гарячій воді постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1, який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.5.1 Договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку або розрахунковим способом. Споживач, що має прилади обліку щомісячно подає постачальнику звіт про фактичне споживання теплової енергії в термін не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно з положення розділу 6 Договору розрахунки за теплову енергію, проводиться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує вартість зазначеної у договорі кількості теплової енергії (додаток 1), передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми розрахунків на початок місяця.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим на підставі виписаних рахунків постачальником.

Як зазначає позивач, станом на 01.02.2016 р. за період з вересня 2011 року по січень 2016р. у відповідача виникла заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 19 585,53 грн.

Відповідачем докази сплати рахунків вартості спожитої електричної енергії у повному обсязі у терміни, визначені Договором, суду не надані.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з п. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати теплової енергії у вигляді гарячої води згідно з Договором, вимоги позивача про стягнення 19 585,53 грн. з відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 7 283,06 грн. інфляційних витрат за період з вересня 2011 р. по січень 2016 р. та 3% річних за період з 01.09.2011 р. по 31.01.2016 р. в сумі 826,75грн.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої позивачем суми.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 19 585,53 грн. пені за період з 01.08.2015р. по 31.01.2016р., посилаючись на ч. 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", відповідно до якої за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3.3 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд здійснивши власний розрахунок пені за порушення строків оплати теплової енергії, відповідно до п. 7.3.3 Договору, встановив, що задоволенню підлягають 4 779,64 грн. пені в межах визначеного позивачем періоду нарахування.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 39630, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук Полтавської області, 39600, ) 19 585,53 грн. основного боргу, 7 283,06 грн. інфляційних втрат, 826,75 грн. 3 % річних, 4 779,64 грн. пені та 946,48 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом 10 днів.

Повне рішення складено 04.05.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.