ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 922/592/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Потапенко В.І., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

прокурор - Захарова Н.О., посвідчення № 032956 від 10.04.2015 р.;

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 61 від 20.04.2016 р.;

3-ї особи - ОСОБА_2, довіреність б/н від 19.01.2016 р.;

відповідача - ОСОБА_3, довіреність б/н від 01.01.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. № 1239 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2016 р. у справі №922/592/16

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний аерокосмічний уніерситет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС Інжиніринг-Харків, м. Харків

про визнання недійсним договору та зобов'язання повернути державне майно

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕС Інжиніринг-Харків", в якому просив суд: визнати недійсним договір оренди державного майна від 10.06.2015р. №5920-Н, який укладений між позивачем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕС Інжиніринг-Харків"; припинити зобов'язання за договором оренди №5920-Н від10.06.2015 на майбутнє; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕС Інжиніринг-Харків" звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кім. №1, 1а, 2, 3, 5, 6, 21, 22, 23 на першому поверсі науково - дослідного корпусу літ."Г-1", загальною площею 166,6 кв.м, розміщені за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 17, Регіональному відділенню Фонду державного майна по Харківській області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11 квітня 2016 року у справі № 922/592/16 (суддя Светлічний Ю.В.) в позові відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт в обґрунтування своєї правової позиції в апеляційній скарзі зазначає на необґрунтованість доводів господарського суду першої інстанції, на які він послався як на підставу відмови в позові, щодо невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процессу, оскільки на його думку, зазначена обставина відповідно до чинного законодавства не є підставою для визнання правомірним спірного договору, через те, що заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 5636 від 02.06.2016 р.) просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що викладені в апеляційній скарзі доводи є немотивованими і такими, що не відповідають вимогам норм матеріального права і не містять підстав, з якими закон повязує скасування рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення прокурора, представників сторін та третьої особи, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, РВ ФДМУ по Харківській області було направлено до ОСОБА_4 освіти і науки України лист від 03.12.2014р. № 06-5613 щодо надання висновку стосовно умов договору оренди або відмови в укладенні договору оренди.

У відповідь на зазначений лист ОСОБА_4 освіти і науки України листом повідомило РВ ФДМУ по Харківській області, що комісія з майнових питань підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління ОСОБА_4 (протокол № 41 від 29.12.2014р.) розглянула питання щодо оренди та прийняла рішення надати дозвіл на передачу в оренду частини приміщень компресорної малої корпусу 21 площею 166,6 кв.м та 255,2 кв.м. (м. Харків, вул. Чкалова,17), що знаходиться на балансі Харківського аерокосмічного університету імені ОСОБА_5 "Харківський авіаційний інститут"(а.с. 62).

Також, до РВ ФДМУ по Харківській області було надано висновок про вартість об'єкта оцінки ( а.с.29).

10.06.2015р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Харківській області (іменований "орендодавцем") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕС Інжиніринг-Харків" (іменований "орендарем") укладено договір оренди №5920-Н, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кім. №№ 1, 1а, 2, 3, 5, 6, 21, 22, 23 на 1-му поверсі науково-дослідного корпусу одноповерхової з антресолями будівлі (компресорна мала корпус № 21), літ."Г-1", реєстровий номер майна - 02066769.1.АААККЖ469, загальною площею 166,6 кв.м., розміщене за адресою : м. Харків, вул.Чкалова,17, що перебуває на балансі Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" (ідентифікаційний номер 02066769), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість оцінки на 13 січня 2015 року і становить 554000,00 грн.(а.с. 19-24).

Згідно з п. 1.2 Договору, майно передається в оренду з метою: розробка виробництва, монтажу. сервісного обслуговування холодильної, теплонасосної, сушильної техніки, систем кондиціювання (інше).

Як вбачається з тексту спірного Договору оренди, розмір орендної плати було визначено у відповідності до вимог ст.1 Закону ( п.3.1. договору), внесення орендної плати передбачено, шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць ( п.3.3. договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі ОСОБА_5 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011р. і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2015р. - 9496,23 грн. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2015р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень, червень 2015р.

Відповідно до п. 3.3 Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.10 спірного Договору, сторони визначили спосіб забезпечення виконання орендарем своїх зобов'язань за договором у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останній місяць ( останні місяці) оренди ( додаток № 2).

Строк дії Договору оренди визначений п. 10.1 договору та становить 1 рік та діє з 10.06.2015р. по 10.06.2016р.

10.06.2015р. майно за Договором оренди від 10.06.2015р. було передано в користування орендарю на підставі акту приймання-передавання орендованого майна (додаток № 1 до Договору оренди), підписаного сторонами договору ( а.с.25).

Харківською місцевою прокуратурою №2, під час вивчення стану збереження майна вищих навчальних закладів області, 09.02.2016р. направлено запит до регіонального відділення Фонду державного майна України у Харківській області щодо надання відомостей про передані в оренду приміщення закладів освіти ( а.с.18).

Прокурор, при зверненні до господарського суду Харківської області з позовом зазначив про те, що при укладенні зазначеного договору оренди державного майна від 10.06.2015р. №5920-Н наявні порушення Закону України Про оренду державного та комунального майна, а саме передання в оренду об'єкта державної власності, який фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, а тому просив визнати недійсним цей договір та зобов'язати ТОВ "ЕС Інжиніринг-Харків" звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно, яке є обєктом оренди за цим Договором - нежитлові приміщення кім. №1, 1а, 2, 3, 5, 6, 21, 22, 23 на першому поверсі науково - дослідного корпусу літ."Г-1", загальною площею 166,6 кв.м, розміщені за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 17, Регіональному відділенню Фонду державного майна по Харківській області.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Приписами статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, в тому числі, є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особи, визначені ст. 1 ГПК України, мають право на звернення до суду за захистом порушених майнових прав, які відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання, в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з'ясувати, зокрема, підстави для визнання недійсним договору, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для подання позову зазначено необхідність захисту економічних інтересів держави, внаслідок порушень, допущених під час передачі в оренду державного майна, приміщення навчального закладу, субєкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності, жодним чином не повязаної з навчальним процесом, спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду державної власності.

Згідно частини 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди), наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні за змістом правові норми містяться у статті 283 ГК України, ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.

Приписами частин 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 284 ГК України та ст. 10 Закону Про оренду державного та комунального майна, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

В пункті 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 19.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди, з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів, є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування. Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з момент досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що під час укладення договору оренди державного майна від 10.06.2015р. №5920-Н сторони узгодили всі істотні умови договору, а також порядок приймання орендованого майна.

Як вже зазначалось, 10.06.2015р. майно, яке є предметом спірного договору, було передано відповідачу в користування, про що складено акт приймання передавання (а.с. 25).

Враховуючи те, що предметом договору оренди державного майна від 10.06.2015р. №5920-Н є нежитлові приміщення компресорного корпусу № 21 Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківського авіаційного інституту", які є державним індивідуально визначеним майном, спірні правовідносини регулюються відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до п.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", вирішуючи спори, пов'язані з укладенням договору оренди державного майна, господарські суди повинні з'ясовувати, чи додержано визначений статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок укладення відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном.

За змістом абзацу першого частини другої ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавець зобов'язаний надіслати заяву потенційного орендаря разом із доданими матеріалами органу, уповноваженому управляти державним майном.

Пунктом 5 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка кореспондується з п.1. ч.1. ст. 287 ГК України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Як вбачається з довідки від 10.11.2014р. № 38-15/1840, яка була адресована на ім'я начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, балансоутримувач державного майна запропонував передати в оренду нежитлові приміщення площею 166,6 кв.м (приміщення першого поверху №1, 1а, 2, 3, 5, 6, 21, 22, 23) за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 17 (а.с. 47).

ОСОБА_4 освіти і науки України надало дозвіл на передачу в оренду частини нежитлових приміщень компресорної малої корпусу площею 166,6 м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул.Чкалова, 17 (а.с. 62).

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендоване майно страхується орендарем на користь того учасника договору оренди, який бере на себе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не встановлено договором оренди.

Пунктом 5.8. спірного Договору сторони визначили порядок страхування майна, що передане в користування другому відповідачеві.

Пунктом 5.12 Договору оренди в якості обов'язку орендаря визначено зобов'язання щодо укладання договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна з балансоутримувачем (3-ою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) та їх відшкодування.

Предметом оренди за вказаним договором є нежитлові приміщення, що відповідає обєктам оренди, визначеним ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Приписами частини 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

Пунктом "б" ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції станом на момент укладення спірного договору) встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства, обєкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, до яких, зокрема, відноситься обєкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Згідно абзацу 20 частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

До об'єктів освіти, зокрема, відносяться вищі навчальні заклади.

Пунктом 1.7.2.2 Статуту Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут передбачено право останнього здавати рухоме та нерухоме майно в оренду, залишаючи у своєму розпорядженні та використовувати для розширення матеріально - технічної бази кошти від здачі в оренду площею обладнання, інвентарю, матеріалів та інших ресурсів, які не використовуються, відповідно до чинного законодавства .

Пунктом 1.6 Статуту Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут визначено, що університет - є юридичною особою, має відокремлене майно, може, від свого імені, набувати особистих немайнових прав і мати обов'язки, бути позивачем і відповідачем у суді. Університет має самостійний баланс, бюджетні рахунки в Державній казначейській службі України, печатку із зображенням Державного герба України, штампи і бланки зі своїм найменуванням, а також атрибутику університету, зареєстровану відповідно до чинного законодавства України. Фінансування університету здійснюється, зокрема, за рахунок видатків державного бюджету та коштів, що надійшли від здійснення фінансово-господарській діяльності університету в Україні та за її межами.

Пунктом 9.4.2.7 Статуту Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут передбачена можливість останнього надавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення та площі, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі коли це не погіршує соціально побутових умов осіб, які навчаються або працюють в Університеті.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" (у редакції станом на момент укладення спірного договору) матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (ч. 5 ст. 63 України "Про освіту").

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про освіту", фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Частиною 4 ст. 61 Закону України "Про освіту" унормовано, що додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані навчальним закладом, на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання: дотації з місцевих бюджетів; дивіденди від цінних паперів; валютні надходження; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян; інші кошти.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, приписами Закону України "Про освіту" передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Частинами 1, 2 Закону України "Про вищу освіту" (в редакції станом на момент укладення спірного рішення) передбачено, що вищий навчальний заклад відповідно до свого статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги у галузі вищої освітити повязаних з нею інших галузях діяльності за умови забезпечення провадження освітньої діяльності. Перелік видів платних послуг у галузі вищої освіти та пов'язаних з нею інших галузях діяльності, що можуть надаватися вищими навчальними закладами державної або комунальної форми власності, визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 за N 796 "Про ствердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що на час передачі спірних приміщень в оренду вони були вільні, в учбовому процесі не використовувались.

Зокрема, представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача в письмових поясненнях (а.с. 72-76) та усних поясненнях в судовому засіданні зазначав, що приміщення, які є предметом спірного договору оренди, ніколи не використовувались з метою забезпечення навчального процесу та їх користування не заважає учбовому процесу.Спірне приміщення представляє собою одноповерхову будівлю, розташовану на значній відстані від учбових корпусів, перебування в якій орендарів не створює будь-яких перешкод студентам, викладачам Університету.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що вказане приміщення ніколи не було призначене для використання в учбовому процесі

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди від 10.06.2015р. № 5920-Н, як то: укладення вказаного договору має наслідком порушення цілісності майнового комплексу або погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі; майно, яке є предметом договору, використовується у навчальному процесі (у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності); спірне майно використовується не за призначенням.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 61 Закону України "Про освіту", ст. 65 Закону України "Про вищу освіту", відповідно до яких відсутня заборона надавати індивідуально визначене майно навчального закладу в оренду, а також те, що положеннями Статуту Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут передбачена можливість передання нерухомого майна, яке перебуває на його балансі, в оренду та надання відповідної пропозиції на підставі довідки від 10.11.2014 р. № 38-15/1840 (а.с. 47), виданої Національним аерокосмічним університетом імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут, зважаючи на відсутність можливості використання спірного приміщення в учбових цілях та/або відсутності порушення укладенням спірного договору учбового процесу, факт якого не спростовано позивачем у справі, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що договір оренди від 10.06.2015р. № 5920-Н відповідає положенням Закону України "Про оренду державного та комунального майна, Закону України "Про освіту", Закону України "Про вищу освіту".

Оскільки місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання договору оренди від 10.06.2015р. № 5920-Н недійсним, в задоволенні позовної вимоги прокурора про припинення зобов'язання за договором оренди №5920-Н від 10.06.2015р. на майбутнє, а також зобов'язання TOB "ЕС Інжиніринг-Харків" звільнити орендовані приміщення та повернення їх Регіональному відділенню Фонду державного майна по Харківській області також правомірно відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що прокурором не надано належних та допустимих доказів в розумінні статті 33 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження використання відповідачем орендованого майна всупереч вимог Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Крім того, згідно п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі ОСОБА_5 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2015р.- 9496,23 грн. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2015р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень, червень 2015р.

Приписами п. 3.3 Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої методики, у співвідношенні: безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами у розмірі 50%, на рахунок, визначений балансоутримувачем у розмірі 50%.

Відповідно до наданих господарському суду першої інстанції Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є.Жуковського "Харківський авіаційний інсититут" пояснень (а.с. 72-75), станом на день розгляду справи заборгованість відповідача по договору оренди № 5920-Н відсутня.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, діяльність Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут забезпечується фінансуванням з загального та спеціального фондів. Видатки загального фонду (фінансування з державного бюджету України) забезпечують виплати виключно за соціально захищеними статтями, а саме: заробітна плата та нарахування на неї; стипендія; оплата комунальних послуг та утримання студентів з числа дітей-сиріт згідно чинного законодавства. З загального фонду не фінансується проведення ремонтів, придбання предметів та матеріалів, оплата інших послуг, які необхідні університету для нормального фінансування, кошти для оплати комунальних послуг виділяються не в достатньому обсязі.

В матеріалах справи відсутні докази невиконання або неналежного виконання орендарем спірного Договору, що свідчить про наповнення Державного бюджету України в рахунок отримання орендної плати за користування ТОВ "ЕС Інжинирінг-Харків" нерухомим майном, та спрямування відповідних коштів на забезпечення існуючих потреб Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2015р. між відповідачем та третьою особою було укладено договір про співробітництво №КН-7, відповідно до умов якого Національний аерокосмічний університет імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут зобовязався надати відповідачу площі для обладнання їх учбовими стендами, експонатами, а відповідач зобовязався на базі даного приміщення проводити спільно з Національним аерокосмічним університетом імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут учбові практичні заняття студенів, проведення учбової та переддипломної практики, проводити на базі обладнання відповідача спільні наукові дослідження, спільно видавати учбову літературу та посібники з технічних дисциплін (а.с. 53,54).

На виконання вказаного вище договору від 10.04.2015р. між тими ж сторонами було укладено договір про приймання передачу майна в безоплатне користування, № КП7 (а.с. 58), відповідно до умов якого ТОВ "ЕС Інжинирінг-Харків" передало Національному аерокосмічному університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут в безоплатне користування учбові стенди та учбові експонати холодильного обладнання, використання яких необхідно при проведенні учбових практичних занять.

Факт використання за цільовим призначенням спірних приміщень відповідачем підтверджується також Довідкою Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут від 28.03.2016р. про взаємодію Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут та ТОВ "ЕС Інжинирінг-Харків" в області навчального процесу та наукових досліджень, відповідно до змісту якої ТОВ "ЕС Інжинирінг-Харків" взаємодіє з кафедрою аерокосмічної теплотехніки та кафедри конструкції авіаційних двигунів уже протягом 5 років (а.с.57-61).

Також, колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи не містять будь-яких даних щодо зауважень чи заперечень з боку Національного аерокосмічного університету імені ОСОБА_6 Харківський авіаційний інститут, повязаних з перешкодами у здійсненні учбового процесу, порушень орендарем правил внутрішнього розпорядку.

Навпаки, матеріали справи містять належні та допустимі докази використання відповідачем спірних приміщень за їх призначенням учбовою та науковою діяльністю.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що прокурором не доведено наявності у спірному Договорі умов щодо використання майна, яке є предметом оспорюваного договору, всупереч чинного законодавства України, а отже, при зверненні до суду прокурором не доведено наявності порушення охоронюваного законом інтересу держави внаслідок укладення спірного Договору .

Аналогічної правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 27.04.2016р. у справі №922/5058/15.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, оскільки є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та зібраними по справі доказами, у звязку з чим апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Таким чином, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.04.2016 р. у справі № 922/592/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 17.06.16 р.

Головуючий суддя Потапенко В.І.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Слободін М.М.