ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р.Справа № 916/3735/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Величко Т.А.,
суддів: Бєляновський В.В., Таран С.В.
(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)
при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:
від позивача Кавалерова С.С.;
від відповідача Нєкрасов Д.С.;
від третьої особи Мецгер О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)
на рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2016р.
по справі №916/3735/15
за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України
про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України укласти з Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) укласти договір про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги на умовах, що визначені позивачем.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від ДП «ІЗМ МТП» до ДП «АМПУ», затвердженому Міністерством інфраструктури України як розпорядником майна, датованих 13.06.2013р., приміщення морського вокзалу (м. Ізмаїд, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4, інв. №1/437) та трьоповерхова службова будівля (м.Ізмаїл, вул. Портова,16) перейшло на баланс до ДП «АМПУ» в особі Ізмаїльської філії як до нового балансоутримувача. З моменту реорганізації та по сьогоднішній день в будівлі морського вокзалу та у вищезазначеній трьоповерховій службовій будівлі розташований структурний підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, площа яку займає структурний підрозділ Ізмаїльського прикордонного загону у приміщенні морського вокзалу становить 24,0 кв.м., а в трьоповерховій службовій будівлі - 75,9 кв.м. Структурний підрозділ Ізмаїльського прикордонного загону займає відповідні приміщення без укладання будь-яких договорів, безоплатно, без відшкодування будь-яких витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги та інші). На адресу відповідача було надіслано проект Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 09.06.2015р., однак відповідач відмовився від його підпису, мотивуючи свою відмову відсутністю правових підстав та юридичних обґрунтувань для підписання даного договору.
Вказане стало підставою для звернення до господарського суду із відповідним позовом.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.09.2015 (суддя Никифорчук М.І.) порушено провадження у справі за даним позовом.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.09.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство інфраструктури України.
У відзиві на позовну заяву відповідач вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що підлягають відхиленню та зазначив, що юридичних обґрунтувань щодо укладення та підписання з боку Ізмаїльського прикордонного загону наданого позивачем проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги не має, позовні вимоги позивача ґрунтуються на уявних порушеннях, наявність спору не підтверджують і підлягають залишенню без задоволення.
В доповненнях до відзиву на позовну заяву відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на п.25 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою КМУ №751 від 18.08.2010р., п. 8,13 постанови КМУ від 22.02.1994р. №100 «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства» зазначив, що проведення роботи, пов`язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання зазначених видів контролю та службових приміщень для розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні (крім облаштування інженерними, технічними засобами для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю, покладається на Міністрество інфраструктури, для забезпечення режиму державного кордону Прикордонні війська можуть безоплатно використовувати водний і повітряний простір України, морські та річкові порти, аеропорти та аеродроми (посадкові майданчики), розташовані на території України, незалежно від їхньої відомчої приналежності і призначення та одержувати без оплати навігаційну, метеорологічну, гідрографічну та іншу інформацію для забезпечення польотів літаків, вертольотів та кораблеводіння.
Відповідач зазначив, що в пункті пропуску «Ізмаїльський морський торгівельний порт» прикордонні наряди Ізмаїльського прикордонного загону здійснюють прикордонний контроль та контроль за додержанням прикордонного режиму і режиму в пункті пропуску у відповідності до чинного законодавства України. Тобто, на підставі акту цивільного законодавства в згаданих приміщеннях безоплатно розміщуються не структурний підрозділ військової частини НОМЕР_1 , як вказано в позовній заяві, а лише наряди, які необхідні для здійснення прикордонного кордону.
В заяві про зміну предмету позову від 29.09.2015р. позивач просив суд визнати укладеним договір про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги між Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем.
На думку позивача, оскільки Ізмаїльський прикордонний загін продовжує займати приміщення, що належать позивачу, а також споживати комунальні послуги, відповідачем було фактично прийнято пропозицію про укладення договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р.
У відзиві на заяву про зміну предмету позову відповідач зазначив, що не погоджується з вимогами позивача в повному обсязі, зміна предмету позову ґрунтується на уявних порушеннях, а наявність спору не підтверджена.
В письмових поясненнях по справі Міністерство інфрастуктури України підтримує позовні вимоги ДП «АМПУ» в особі Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» в повному обсязі та вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Міністерство інфрастуктури України зазначає, що продовжуючи користуватися комунальними послугами підрозділ Ізмаїльського прикордонного загону фактично прийняв пропозицію Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» щодо укладення договору про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги.
Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області №1801 від 18.11.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3735/15, у зв`язку з перебуванням судді Никифорчук М.І. на лікарняному. Згідно даних повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2015р., справу №916/3735/15 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Гуляк Г.І. Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.2015р. справу № 916/3735/15 прийнято до провадження суддею Гуляк Г.І.
Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області № 11 від 11.01.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3735/15 у зв`язку з перебуванням судді Гуляк Г.І. на лікарняному. Згідно даних повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2016р., справу №916/3735/15 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Літвінову С.В. Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.2016р. справу №916/3735/15 прийнято до провадження суддею Літвіновим С.В.
У зв`язку з перебування судді Літвінова С.В. з 01.02.2016р. на лікарняному на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 23.02.2016р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу суду. Згідно даних повторного автоматичного розподілу справи між суддями справу №916/3735/15 передано на розгляд судді Демешина О.А.
У зв`язку з перебування судді Демешина О.А. з 24.02.2016р. на лікарняному на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 25.02.2016р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи між суддями з метою визначення складу суду. Згідно даних повторного автоматичного розподілу справи між суддями справу №916/3735/15 передано на розгляд судді Д`яченко Т.Г.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.02.2016р. справу №916/3735/15 прийнято до провадження суддею Д`яченко Т.Г. та призначено до розгляду у судовому засіданні.
Рішенням господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. (суддя Д`яченко Т.Г.) у позові відмовлено повністю.
Судове рішення мотивоване тим, що позовна вимога щодо визнання укладеним договору про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем - не є способом захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, передбаченим ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України.
Суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачено ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України, тому, у даному випадку позовні вимоги у справі зводяться до встановлення юридично факту, який сам по собі призвести до захисту прав та інтересів позивача не може, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення таких позовних вимог.
В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) просить рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнати укладеним договір про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях норм матеріального та процесуального права, а саме:
- господарським судом не було враховано, що відсутність укладеного договору компенсації комунальних послуг не дає можливості виставляти рахунки за спожиті комунальні послуги, що в свою чергу призводить до фактичних витрат Філії, що є збитками державного підприємства, фактичного балансоутримувача займаних службовцями відповідача приміщень, яке самостійно несе всі видатки по утриманню відповідного приміщення;
- господарський суд не врахував, що наведений у ст.16 ЦК України перелік способів захисту своїх прав та законних інтересів відповідно до ст.20 ЦК України не є вичерпним, а суд може захистити цивільне право та інтерес іншим способом, в тому числі, обраним ДП «АМПУ»;
- господарським судом було помилково зроблено висновок про те, що листом Ізмаїльського прикордонного загону від 24.06.2015р. Адміністрації Ізмаїльського морського порту було відмовлено в укладанні відповідного договору в зв`язку з непогодженістю сторонами договору істотних умов, адже у вищезазначеному листі жодним чином не зазначається про предмет, ціну та строк дії відповідного договору.
Також скаржник зазначає, що відповідач, продовжуючи користуватися комунальними послугами, фактично прийняв пропозицію укласти договір, а безпідставне та необґрунтоване не підписання відповідного договору компенсації комунальних послуг не може бути підставою для відмови відповідача компенсувати Філії вартість фактично спожитих ним комунальних послуг в займаних ним приміщеннях.
Також скаржник вважає, що господарським судом не взято до уваги, що компенсація комунальних послуг балансоутримувачу не є ані утриманням, ані ремонтом, ні роботами пов`язаними з обладнанням відповідних займаних приміщень (п.8 Постанови КМУ від 22.02.1994р. №100 «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства»). В той же час, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV визначає утримання будинків і прибудинкових територій як господарську діяльність, що спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (ст. 1 цього Закону), про що було розроблено Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, що був затверджений Наказом від 10.08.2004р. №150, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2004р. №1046/9645.
У відзиві на апеляційну скаргу Ізмаїльський прикордонний загін Державної прикордонної служби України вважає вимоги позивача безпідставними та такими, які підлягають відхиленню та залишенню без задоволення.
Ізмаїльський прикордонний загін Державної прикордонної служби України зазначає, що правових підстав вважати укладеним договір на відшкодування витрат за користування комунальними послугами між військовою частиною та адміністрацією морських портів не має. Також у в/ч НОМЕР_1 не має жодного прикордонного підрозділу, який би розташовувався в міжнародному пункті пропуску на умовах договору оренди чи договору на відшкодування витрат за користування комунальними послугами.
Розглянувши матеріали апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки господарським судом, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду.
Як свідчать матеріали справи і це встановлено господарським судом, на підставі наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. № 163 „Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства „Адміністрація морських портів України, згідно якого реорганізовано підприємства морського транспорту, у т.ч. Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт", та визначено, що державне підприємство „Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.
Як вбачається з п. 3.2 статуту державного підприємства „Адміністрація морських портів України, підприємство створене шляхом виділу з реорганізованих державних підприємств, стратегічних об`єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов`язків стосовно них відповідно до розподільчих балансів (роздільних актів (балансів) та є правонаступником вищенаведених реорганізованих державних підприємств у частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів (розподільчих актів (балансів).
На підставі акту приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань від Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 13.06.2013р. на виконання наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. № 163 приміщення морського вокзалу (м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4, інвентарний номер 1/437) та триповерхова службова будівля (м. Ізмаїл, вул. Портова, 16, інвентарний номер 4/3) було передане державному підприємству „Адміністрація морських портів України.
Позивач зазначає, що з моменту реорганізації та по сьогоднішній в будівлі морського вокзалу у м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4 та у триповерховій службовій будівлі у м. Ізмаїл, вул. Портова, 16 розміщується структурний підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби. Площа, яку займає структурний підрозділ Ізмаїльський прикордонний загін у приміщенні морського вокзалу становить 24 кв. м, а в триповерховій службовій будівлі 75,9 кв. м. Як зазначається представником позивача, Ізмаїльським прикордонним загоном фактично приміщення займаються без укладення будь-яких договорів, безоплатно, без відшкодування будь-яких витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги та інше).
29.08.2014р. Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії було направлено на адресу Ізмаїльського прикордонного загону лист вих.№ 11-05-211/1225, у якому повідомлялось про необхідність звернення до Регіонального відділення Фонду державного майна по Одеській області з метою укладення договору оренди нерухомого майна. У своїй відповіді Ізмаїльським прикордонним загоном було повідомлено позивача про те, що Держприкордонслужбі України державним бюджетом на будь-яких пункт пропуску кошти на утримання не виділяються.
09.06.2015р. з метою врегулювання питання компенсації витрат за комунальні послуги, що споживаються Ізмаїльським прикордонним загоном, на адресу відповідача було надіслано проект договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р.
За умовами п. 1.1 проекту договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р., в разі його підписання, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії як балансоутримувач зобов`язався забезпечити комунальними послугами (енергопостачання, водопостачання та водовідведення, опалення, тощо) приміщення, які використовуються Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України як користувачем та розташовані за адресами: м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4, інвентарний номер 1/437, загальною площею 24 кв. м та м. Ізмаїл, вул. Портова, 16, інвентарний номер 4/3, загальною площею 79,5 кв. м. В свою чергу, за умовами п. 2.3.3 проекту договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р., в разі його підписання, Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України як користувач приймала на себе зобов`язання своєчасно та у повному обсязі сплачувати компенсаційні рахунки Балансоутримувача, виставлені згідно положень договору.
Листом Ізмаїльського прикордонного загону у відповідь від 24.06.2015р. було відмовлено в укладенні договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р. з посиланням на відсутність правових підстав та юридичних обґрунтувань для підписання даного договору.
Оскільки Ізмаїльський прикордонний загін продовжує займати приміщення, що належать позивачу, а також споживати комунальні послуги, на думку позивача, відповідачем було фактично прийнято пропозицію про укладення договору на відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги №12-П-ІЗФ-15 від 09.06.2015р., у зв`язку з чим уточнені позовні вимоги направлено на визнання укладеним договору про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги між Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі першого заступника начальника Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України у редакції, що визначена позивачем.
Господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту), дійшов висновку, що вказана позовна вимога не є способом захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, передбаченим ст.20 ГК України та ст.16 ЦК України.
Суд зазначив, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачено ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України, тому, у даному випадку позовні вимоги у справі зводяться до встановлення юридично факту, який сам по собі призвести до захисту прав та інтересів позивача не може.
Також суд зазначив, що між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, що виключає правові підстави вважати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги між сторонами спору укладеним.
З обґрунтованістю висновків погодитися можна.
Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та інтересів.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642-643 ЦК України.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода вибору полягає в праві сторін вільно використовувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погоджені умов договору.
Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладені договору, виборі контрагентів, визначені умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Зазначенні положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності право чинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 2 Положення пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою КМУ від 18.08.2010 №751, пункт пропуску через державний кордон це спеціально виділена територія на залізничних і автомобільних станціях, у морських і річкових портах, в аеропортах (на автодромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, а також спеціально виділена акваторія у морських і річкових портах, де здійснюється прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Відповідно до положень п. 8 Постанови КМУ від 22.02.1994р. №100 „Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства, проведення роботи, пов`язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання зазначених видів контролю та службових приміщень для розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні (крім облаштування інженерними, технічними засобами для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю), покладається на Міністерство інфраструктури.
Як свідчать матеріали справи і на це посилається позивач, в пункті пропуску „Ізмаїльський морський торговельний порт в будівлі морського вокзалу (м. Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4) та службовій будівлі (м. Ізмаїл, вул. Портова, 16) розташований структурний підрозділ Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України.
Площа, яку займає структурний підрозділ Ізмаїльського прикордонного загону у приміщенні морського вокзалу складає 24 кв.м., а в службовій будівлі 75,9 кв.м.
Відповідно до Акту приймання-передачі майна, затвердженого Міністерством інфраструктури 13.06.2013р., Міністерство інфраструктури, як розпорядник майна, закріпив на праві господарського відання за Ізраїльською філією Адміністрації морських портів України, будівлі, в яких знаходяться приміщення, де розміщенні прикордонні наряди.
Тобто, відповідно до ст. 136 ГК України, саме Міністерство інфраструктури є власником будівель, в яких знаходяться приміщення, де розміщені прикордонні наряди та відповідно до п. 8 постанови КМУ №100, зобов`язаним утримувати їх в належному стані.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов`язання особи до укладення відповідних договорів).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Свобода договору, закріплена в ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною.
У разі, якщо актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не мають права відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).
Позивачем не зазначено, на якому нормативному акті ґрунтується його вимога про обов`язковість укладення з відповідачем договору про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги.
Отже, зобов`язання укласти договір в судовому порядку не відповідає способам захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України.
З огляду на приписи ст. 187 ГК України та ст. 679 ЦК України, судами розглядаються спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
Господарським судом зроблено правильний висновок про те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, який не передбачено ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України, а правові вимоги зводяться до встановлення юридичного факту.
Посилання скаржника на застосування в даному випадку положень ЗУ „Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004р. №1875-IV, не приймається, оскільки є помилковим.
Вказаний закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Цей Закон дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Частиною 1 ст. 19 цього Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, і визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг (ст. ст. 20, 21 Закону). А п. 1 ч. 3 ст. 20 закону передбачає обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, форма та зміст (умови) якого затверджені постановою КМУ від 20.05.2009р. №529 „Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд, та при будинкових територій.
Правовідносини, які склалися між ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України не є правовідносинами, які регулюються нормами Закону №1875-IV від 24.06.2004р. і потребують обов`язкового договірного оформлення на підставі типового договору.
Вказане підтверджується і положеннями, запропонованими в п.1.1 проекту договору №12-П-ІЗФ-15 про відшкодування витрат балансоутримувача на комунальні послуги відповідно до яких позивач зобов`язується забезпечити комунальними послугами приміщення, які використовуються відповідачем згідно ст. 11 ЗУ «Про морські порти України» та постанови КМУ від 22.02.1994 №100.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії, оскільки господарським судом повно встановлено обставини, що мають значення для справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити його без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 25.04.2016р. у справі 916/3735/15 без змін.
Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя С.В. Таран