РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2016Справа №910/1962/16

За позовом публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»

До товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА»

Про стягнення 21638772,46 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Йосипишин Р.В. (за дов.)

від відповідача Радзівіл С.Г. (керівник)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» про стягнення 21638772,46 грн. за договором № КИВ019Я-С від 24.06.2014, з яких: 15488242,74 грн. попередньої оплати, 2834348,42 грн. пені, 1084176,99 грн. штрафу, 2216728,23 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 15276,08 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності поставки оплаченого позивачем товару. Внаслідок прострочення відповідача у позивача виник обов'язок вимагати передання оплаченого товару.

Суд своєю ухвалою від 09.02.2016 порушив провадження у справі № 910/1962/16.

07.04.2016 строк вирішення спору продовжено на п'ятнадцять днів.

Відповідач, заперечуючи проти позову, послався на те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження заборгованості у заявленому розмірі. Дані доводи ґрунтуються на тому, що до позовної заяви надано тільки специфікацію № 8 від 24.06.2014 на поставку ячменю на суму 30084000 грн., у той час, як у позовній заяві наводяться обставини щодо постачання товару на суму 58554170,96 грн. та оплати 74603359,63 грн.. Також відповідач зазначив, що позивач безпідставно заявив вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Під час розгляду справи суд витребував у позивача всі специфікації до договору № КИВ019Я-С від 24.06.2014 (оригінал для огляду, а копії для долучення до матеріалів справи); первинні бухгалтерські документи щодо поставки товару за договором № КИВ019Я-С від 24.06.2014.

До винесення рішення у справі відповідач заявив клопотання про призначення у справі судової експертизи, на вирішення якої поставити питання: яка була мінімальна та максимальна ціна зерна кукурудзи третього класу, на базисі поставки EXW (франко-склад, на елеваторі) протягом квітня, травня, вересня, жовтня, листопада та грудня 2015 року на елеваторах в усіх областях України?

Суд клопотання відхилив як необґрунтоване.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

24.06.2014 публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (покупець) та товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» (постачальник) уклали договір поставки № КИВ019Я-С (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю зерно українського походження врожаю 2014 року (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного Договору.

Постачальник поставляє товар на умовах EXW франко-склад згідно з правилами Інкотермс в редакції 2010 року, за винятком застережень, прямо передбачених даним Договором. Місце поставки кожної окремої партії товару зазначається в специфікаціях до цього Договору, які є його невід'ємними частинами (п. 4.1 Договору).

Датою поставки товару вважається дата переоформлення товару на ім'я покупця за складським документом на зерновому складі (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору оплата товару, що поставляється за даним Договором, проводиться шляхом 100% попередньої оплати грошових коштів протягом строку, зазначеного в специфікаціях.

На виконання умов Договору позивач перерахував відповідачеві 74603359,63 грн., що підтверджується випискою про операції з банківського рахунку позивача за період з 01.06.2014 по 25.08.2015, відкритого в ПАТ «Укрексімбанк».

Відповідач за період з 02.07.2014 по 26.09.2014 за відповідними видатковими накладними (копії накладних у матеріалах справи) здійснив поставку товару частково на суму 58554170,96 грн..

28.08.2015 позивач та відповідач підписали акт про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з п. 1.7 якого відповідач визнав наявність у нього заборгованості за договором поставки № КИВ019Я-С від 24.06.2014 на суму 16049188,67 грн.. Сторони провели зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 560945,93 грн..

28.08.2015 сторони підписали угоду № 422, за умовами якої відповідач зобов'язався до 30.11.2015 поставити товар за договором поставки КИВ019Я-С від 24.06.2014 на суму 15488242,74 грн..

До 30.11.2015 відповідач товар на суму 15488242,74 грн. не поставив.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою № 130-2-12/7060 від 30.12.2015 про повернення 15488242,74 грн. попередньої оплати. Відповідач отримав цю вимогу 12.01.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Станом на день розгляду справи в суді відповідач 15488242,74 грн. не повернув.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення 15488242,74 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 15488242,74 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

За пунктами 8.4 та 8.5 Договору у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,1% загальної вартості непоставленої партії товару за кожний день прострочення, а у випадку прострочення зобов'язання по поставці товару, визначеного специфікацією більш як на 30 календарних днів, постачальник сплачує покупцю також штраф в розмірі 7% від загальної вартості непоставленої вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом чи договором, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

100 % акцій публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються в державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України (п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 № 593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764».

За розрахунком позивача, прийнятим судом як вірний, з відповідача підлягає стягненню 2834348,42 грн. пені (за період з 01.07.2015 до 30.12.2015) та 1084176,99 грн. штрафу.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 2216728,23 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 15276,08 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 15276,08 грн. 3% річних задоволенню не підлягають.

Також не підлягаю задоволенню вимоги про стягнення 2216728,23 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Зокрема, в силу ч. 5 ст. 694 ЦК України, нарахування даних процентів може бути здійснено за правилами ст. 536 ЦК України, відповідно до якої їх розмір встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Визначені розміру процентів позивачем здійснено виходячи з розміру облікової ставки НБУ, яка ним застосована на підставі аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що встановлює проценти за договором позики.

Водночас, правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок припинення договору поставки і безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 15488242,74 грн. попередньої оплати товару, 2834348,42 грн. пені, 1084176,99 грн. штрафу, а загалом 19406768,15 грн.. В частині стягнення 2216728,23 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 15276,08 грн. 3% річних судом відмовлено.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНО.УА» (вул. Шота Руставелі, 20 літ. «В», м. Київ, код 38451064) на користь публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033, код 372432,74 грн. попередньої оплати товару, 2834348,42 грн. пені, 1084176,99 грн. штрафу, 185379,23 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 17.05.2016.

Суддя С. А. Ковтун