ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р. Справа № 911/1386/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до першого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

та другого відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі»

про стягнення 35 276,97 грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 01.06.2016);

від першого відповідача не зявилися;

від другого відповідача не зявилися.

Обставини справи:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС (далі - позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі перший відповідач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (далі другий відповідач) про солідарне стягнення з відповідачів 461,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, стягнення з другого відповідача 1 085,30 грн штрафу, 65,73 грн пені, 29,34 грн інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 900 грн витрат на послуги адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх зобовязань за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК180111/4 від 18.01.2011 та договором поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.04.2016 порушено провадження у справі № 911/1386/16, розгляд справи призначено на 27.05.2016.

23.05.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог № 23-11/05 від 23.05.2016 (вх. № 10801/16 від 23.05.2016), згідно якої останній на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України збільшив розмір позовних вимог та просив суд солідарно стягнути з відповідачів 3 461,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, стягнути з другого відповідача 325,59 грн штрафу, 365,73 грн пені, 329,34 грн інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 900 грн витрат на послуги адвоката. Вказана заява оцінена судом, як заява про збільшення позовних вимог та прийнята судом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.05.2016 розгляд справи відкладено на 10.06.2016.

30.05.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог № 28-7/05 від 28.05.2016 (вх. № 11317/16 від 30.05.2016), згідно якої останній на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України збільшив розмір позовних вимог та просив суд солідарно стягнути з відповідачів 3 461,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, стягнути з другого відповідача 31 073,40 грн штрафу, 365,73 грн пені, 329,34 грн інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 900 грн витрат на послуги адвоката. Вказана заява прийнята судом.

31.05.2016 до канцелярії господарського суду Київської області повернулася копія ухвали господарського суду Київської області від 22.04.2016, яка була направлена судом на юридичну адресу другого відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (62821, Харківська обл., Печенізький район, с. Артемівка, вул. 40-років Перемоги, буд. 6). Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органом поштового звязку з позначкою «за закінчення строку зберігнання».

Відповідно до п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році № 01-8/1228 від 02.06.2006 до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками „адресат вибув, „адресат відсутній і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Таким чином, судом виконано обовязок щодо повідомлення другого відповідача про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 10.06.2016 представник позивача підтримав позов повністю з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачами не заявлено.

Відповідачі у судове засідання 10.06.2016 не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представників відповідачів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.01.2011 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (Покупець) укладено договір поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1, згідно якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал (надалі «товар» або «насіння») та хімічні засоби захисту рослин (надалі «товар» або «препарати»), а покупець прийняти товар для власних та виробничих потреб, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та Специфікацій до нього).

Згідно п.п. 2.1., 2.3. договору найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару наведені у Специфікаціях до договору, які є невідємними його частинами. Ціна товару, що вказана у Специфікаціях, визначена на дату укладення договору. Вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках договору, в яку включається ціна товару та проценти за користування товарним кредитом.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2., 6.3. договору покупець зобовязується оплатити продавцю товар у строки та в розмірах, що вказані у Специфікаціях. Оплата товару здійснюється в українських гривнах в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою платежу є даний договір. Всі витрати по перерахуванню грошових коштів несе покупець. Товар вважається оплаченим покупцем, а грошові кошти перерахованими, у момент надходження грошей на поточний рахунок постачальника.

Покупець зобовязується оплатити товар та сплатити проценти за користування товарним кредитом у порядку, згідно із договором, та у строки та в розмірах, згідно із Специфікаціями (п.п. 7.1., 7.1.1. договору).

Згідно п. 9.1. договору договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладання. Закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання тих грошових зобовязань, які залишилися невиконаними ним.

На виконання умов договору поставки ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез поставило, а ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» прийняло товар на суму 102 951 грн, що підтверджується видатковою накладною № А-00003451 від 13 квітня 2011 року на суму 102 951 грн (а.с. 27), підписаною та скріпленою печатками обох сторін договору та довіреністю № 41 від 13.04.2011 (а.с. 28).

Відповідно до специфікації № 1 до договору, сторонами визначено порядок оплати вартості отриманого товару: 36 032,85 грн до 28.01.2011, 66 918,15 грн до 03.10.2011.

Проте, свої зобов`язання щодо оплати поставленого ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Корпорація Агросинтез товару у встановлений специфікаціями строк - не пізніше 28.01.2011 та 03.10.2011, ТОВ «Артемівські Зорі» виконало наступним чином: - акт № 23/12/11-01 заліку зустрічних однорідних вимог від 23.12.2011 на суму 61 342,48 грн; - банківська виписка від 02.02.2012 на суму 41 608 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2015 у справі № 911/3992/14 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ» про стягнення 31 566,46 грн, встановлено, що зобовязання належним чином та у повному обсязі ТОВ Артемівські зорі згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК180111/4 від 18.01.2011 року щодо оплати вартості отриманого товару було виконано із порушенням строків, передбачених договором, солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача 590,21 грн боргу.

15.11.2012 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС (Новий кредитор) укладено угоду № 15-11/12-134 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України), за умовами якої сторони дійшли згоди, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (Боржник) зобов'язання щодо сплати розміру пені, відсотків за користування чужими коштами, штрафу та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК180111/4 від 18.01.2011, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» грошового зобов'язання згідно вказаного договору поставки.

Відповідно до умов додаткової угоди № 2 до угоди № 15-11/12-134 від 15 листопада 2012 року, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими коштами, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання боржником грошового зобовязання згідно договору поставки №ТК180111/4 від 18 січня 2011 року.

05 червня 2013 року на виконання угоди № 15-11/12-134 від 15 листопада 2012 року про заміну кредитора у зобовязанні ТОВ Корпорація Агросинтез направило на адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні.

11 серпня 2014 року ТОВ Корпорація Агросинтез направило на адресу ТОВ «Артемівські Зорі» копію додаткової угоди № 2 до угоди № 15-11/12-134 від 15 листопада 2012 року.

07.04.2015 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп (Поручитель) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС (Кредитор) укладено договір поруки № 07-04-2015-1, згідно якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» щодо сплати розміру відсотків за користування чужими грошовими коштами у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно договору поставки та угоди, передбаченими ст. 2 договору (надалі «основний договір»).

Згідно п.п. 2.1., 3.1. договору поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015 під основним договором в договорі розуміють угоду № 15-11/12-134 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012, укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК180111/4 від 18.01.2011. Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою відсотків за користування чужими грошовими коштами у сумі 500 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015 у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки № 07-04-2014-174 від 07.04.2014 передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

05.05.2015 позивач звернувся до першого відповідача з вимогою № 05-1/15 від 05.05.2015 (а.с. 69), згідно якої позивач просив першого відповідача виконати зобовязання відповідно до договору поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015, яка 08.05.2015 отримана директором ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп ОСОБА_3, що підтверджується підписом останнього на вказаній вимозі.

12.05.2014 перший відповідач звернувся до позивача з відповіддю на вимогу № 1 від 12.05.2015 (а.с. 70), згідно якої останній повідомив позивача, що зобовязання за договором поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015 будуть виконанні в строк до 31.05.2015.

Судом встановлено, що зобовязання другого відповідача перед позивачем згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011 та на підставі угоди № 15-11/12-134 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 в якості погашення 590,21 грн заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), було фактично виконано 23.04.2015, що підтверджується банківською випискою (а.с. 66).

Предметом позову, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № 28-7/05 від 28.05.2016 (а.с. 118-126), є вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 3 461,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, стягнення з другого відповідача 31 073,40 грн штрафу, 365,73 грн пені, 329,34 грн інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Приписами частини першої ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд встановив, що до позивача згідно угоди № 15-11/12-134 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 та договору поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015 перейшло право вимоги до відповідачів, у звязку з неналежним виконанням останніми договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК180111/4 від 18.01.2011; зобовязання другого відповідача перед позивачем згідно договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011 та на підставі угоди № 15-11/12-134 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 в якості погашення 590,21 грн заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), було фактично виконано 23.04.2015, що підтверджується банківською випискою (а.с. 66).

Натомість, в порушення наведених законодавчих та договірних положень другий відповідач вартість поставленого за договором товару оплатив з порушенням погоджених сторонами строків, що свідчить про підставність вимоги позивача, як нового кредитора, про стягнення з другого відповідача, як боржника, штрафних санкцій за порушення договірних зобов'язань.

Другий відповідач, як покупець за договором № ТК260311/1 від 18.01.2011 свої договірні зобовязання в частині своєчасного проведення грошових розрахунків належним чином не виконав, двічі допустивши порушення строків оплати вартості товару, поставленого за специфікацією № 1, позивач, як новий кредитор за договором, просить суд стягнути з другого відповідача 31 073,40 грн штрафу, з підстав ст. 230 ГК України та п. 8.2.3 договору, із розрахунку 30 % від вартості договору (103 264,51 грн) за кожен випадок порушення строків, що становить 61 958,70 грн (103 264,51 грн * 30% * 42 випадки), за вирахуванням сум штрафу, які були предметом позовних вимог у справі господарського суду Херсонської області № 5023/708/2012 (20 169,50 грн) та господарського суду Одеської області № 916/771/14 (10 715,80 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктами 8.2.3 та 2.3 договору № ТК260311/1 від 18.01.2011 передбачено, що за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобовязань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми грошового зобовязання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

Вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору, в яку включається ціна товару та проценти за користування товарним кредитом.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також те, що розмір заявленого до стягнення штрафу відповідає вищезазначеним нормам Закону та положенням договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з другого відповідача 31 073,40 грн штрафу за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару з підстав ст. 230 ГК України та п. 8.2.3 договору, підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та неспростована у встановленому порядку другим відповідачем.

Крім того, позивач просить солідарно стягнути з відповідачів 3 461,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п. 8.5. договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011 згідно ч. 3 ст. 692, 694, 536 ЦК України, сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП = (СПП * 0,5 * Д) : 100, де СП сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП сума простроченого платежу; Д кількість календарних днів прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 3.1 договору поруки № 07-04-2015-1 від 07.04.2015 передбачено, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою відсотків за користування чужими грошовими коштами у сумі 500 грн.

Враховуючи вищевикладене, арифметично вірний розрахунок відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 03.02.2012 по 22.04.2015, вказаний в уточненому розрахунку (а.с. 123) складає 3 461,58 грн (590,21 грн * 0,5 * 1 173). З огляду на те, що відповідальність поручителя обмежується сумою 500 грн, суд дійшов висновку, що вимога про солідарне стягнення з відповідачів 3 461,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 500 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами та стягнення з другого відповідача на користь позивача 2 961,58 грн (3 461,58 грн 500 грн) відсотків за користування чужими грошовими коштами.

У звязку з неналежним виконанням відповідачами грошового зобовязання за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011, позивачем за період з 03.02.2012 по 22.04.2015 нарахована пеня в розмірі 365,73 грн, зокрема: 12,03 грн за період з 03.02.2012 по 22.03.2012 на суму боргу 590,21 грн, 107,69 грн за період з 23.03.2012 по 09.06.2013 на суму боргу 590,21 грн, 14,48 грн за період з 10.06.2013 по 12.08.2013 на суму боргу 590,21 грн, 51,49 грн за період з 13.08.2013 по 14.04.2014 на суму боргу 590,21 грн, 28,57 грн за період з 15.04.2013 по 16.07.2014 на суму боргу 590,21 грн, 48,10 грн за період з 17.07.2014 по 12.11.2014 на суму боргу 590,21 грн, 38,48 грн за період з 13.11.2014 по 05.02.2015 на суму боргу 590,21 грн, 16,39 грн за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 на суму боргу 590,21 грн, 48,50 грн за період з 04.03.2015 по 22.04.2015 на суму боргу 590,21 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За прострочення (порушення) строків виконання грошових зобовязань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми грошового зобовязання за кожен день прострочення (п. 8.2.3. договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011).

Пунктом 8.6. договору поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011 передбачено, що сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань за договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цим вимогах складає 3 роки.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданому ним уточненому розрахунку пені (а.с. 122), суд обмежив розмір пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відтак, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 03.02.2012 по 22.04.2015 складає загалом 365,71 грн, зокрема: 12,25 грн за період з 03.02.2012 по 22.03.2012 на суму боргу 590,21 грн, 107,40 грн за період з 23.03.2012 по 09.06.2013 на суму боргу 590,21 грн, 14,49 грн за період з 10.06.2013 по 12.08.2013 на суму боргу 590,21 грн, 51,50 грн за період з 13.08.2013 по 14.04.2014 на суму боргу 590,21 грн, 28,57 грн за період з 15.04.2013 по 16.07.2014 на суму боргу 590,21 грн, 48,11 грн за період з 17.07.2014 по 12.11.2014 на суму боргу 590,21 грн, 38,48 грн за період з 13.11.2014 по 05.02.2015 на суму боргу 590,21 грн, 16,40 грн за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 на суму боргу 590,21 грн, 48,51 грн за період з 04.03.2015 по 22.04.2015 на суму боргу 590,21 грн. Відтак, вимога про стягнення з другого відповідача 365,73 грн підлягає частковому задоволенню у розмірі 365,71 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачами грошового зобовязання за договором поставки на умовах товарного кредиту № ТК260311/1 від 18.01.2011, позивачем за період з лютого 2012 року по квітень 2015 року нараховано 329,34 грн інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних за період з 03.02.2012 по 22.04.2015 на суму боргу 590,21 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем у розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних (а.с. 123), арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з лютого 2012 року по квітень 2015 року та 3 % річних, нарахованих за період з 03.02.2012 по 22.04.2015 з урахуванням суми боргу 590,21 грн складає 329,34 грн інфляційних втрат та 57 грн 3 % річних відповідно. Відтак, вимоги про стягнення з другого відповідача 329,34 грн інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю, оскільки суд, при прийнятті рішення, не може вийти за межі позовних вимог.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідачів витрати, повязані з оплатою послуг адвоката в розмірі 900 грн.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем надано суду, зокрема, договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 14-7/05-15 від 14.05.2015 (а.с. 71-73), акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 02.06.2015 (а.с. 75), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009 (а.с. 77), платіжне доручення № 1 від 02.06.2015 на суму 900 грн (а.с. 76).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013 передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини пятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини пятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові на позивача, а при частковому задоволенні позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не повязаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У звязку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013).

Враховуючи наведене, предмет даного спору, час, який адвокат витратив на підготовку матеріалів у даній справі та часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд обмежує розмір відшкодування витрат на оплату послуг адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи пропорційно розміру задоволених позовних вимог та вважає, що вимога позивача про стягнення солідарне з відповідачів 900 грн витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката підлягає задоволенню у розмірі 900 грн (заокруглення 899,9995 грн), які підлягають стягненню з другого відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 500 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, стягнення з другого відповідача 2 961,58 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, 31 073,40 грн штрафу, 365,71 грн пені, 329,34 грн. інфляційних втрат та 46,92 грн 3 % річних є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що солідарне стягнення судових витрат не передбачено законом та між сторонами відсутній обовязок щодо солідарної сплати судових витрат.

Аналогічна правова позиція міститься у абзаці третьому п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України № 7 від 21.02.2013 та постанові Вищого господарського суду України від 04.02.2014 у справі № 904/7731/13.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Солідарно стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, буд. 22; ідентифікаційний код 38267861) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (62821, Харківська обл., Печенізький район, село Артемівка, вул. 40 років Перемоги, буд. 6; ідентифікаційний код 32536414) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 38039872) 500 (пятсот гривень) 00 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Артемівські Зорі» (62821, Харківська обл., Печенізький район, село Артемівка, вул. 40 років Перемоги, буд. 6; ідентифікаційний код 32536414) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 38039872) 2 961 (дві тисячі девятсот шістдесят одну гривню) 58 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 31 073 (тридцять одну тисячу сімдесят три гривні) 40 коп. штрафу, 365 (триста шістдесят пять гривень) 71 коп. пені, 329 (триста двадцять девять гривень) 34 коп. інфляційних втрат, 46 (сорок шість гривень) 92 коп. 3 % річних, 893 (вісімсот девяносто три гривні) 62 коп. витрат на послуги адвоката та 1 368 (одну тисячу триста шістдесят вісім гривень) 23 коп. судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, буд. 22; ідентифікаційний код 38267861) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 38039872) 6 (шість гривень) 38 коп. витрат на послуги адвоката та 9 (девять гривень) 77 коп. судового збору.

5. У задоволенні решти позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 15.06.2016

Суддя П.В.Горбасенко