ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р.Справа № 922/100/16

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Денисюк Т.С.

судді: Погорелова О.В. , Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ
до Кредитної спілки "Слобода-кредит", м. Харків
про визнання недійсним правочину
за участю :

Представник позивача - не з"явився;

Представник відповідача - ОСОБА_1 свідоцтво №1196 від 07.06.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив визнати недійсним Договір банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007 року, укладений між ВАТ АБ "Укргазбанк" та Кредитною спілкою "Слобода-кредит". Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/100/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

10 лютого 2016 року позивач надав до суду клопотання (вх.№4402/16) про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору фізичну особу ОСОБА_2 та фізичну особу ОСОБА_3, яке було прийнято судом до розгляду.

Крім того, через канцелярію суду 10 лютого 2016 року від відповідача - Кредитної спілки "Слобода-кредит" надійшла заява (вх.№4385/16) про застосування строку позовної давності, яка також була прийнята судом до розгляду.

Ухвалами суду розгляд справи неодноразово відкладався для надання сторонам можливості надати пояснення та докази вобґрунтування своєї правової позиції.

Ухвалою суду від 28 березня 2016 року для розгляду справи №922/100/16 було призначено колегію суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 28.03.2016 року справу № 922/100/16 призначено до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Денисюк Т.С., судді Светлічний Ю.В., Ольшанченко В.І.

28 березня 2016 року (після судового засідання) до суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (вх.№10163) про призначення по справі судової економічної експертизи, проведення якої позивач просить доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора ОСОБА_4, а також поставити на розгляд судового експерта наступні питання:

- Ким і коли було зараховано грошові кошти в розмірі 3,5 млн. грн. на поточний рахунок Кредитної спілки "Слобода-кредит" за період з 2007 року по 2008 рік або по дату фактичного укладення спірного договору;

- Порядок формування резервного капіталу Кредитної спілки "Слобода-кредит", порядок його використання та розпорядження з урахуванням норм чинного законодавства та уставних документів кредитної спілки;

- Правова природа грошових коштів, внесених членом Кредитної спілки "Слобода-кредит" в діяльності останньої та право щодо порядку розпорядженням даними коштами.

Клопотання ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" (вх.№10163) про призначення по справі судової економічної експертизи було прийнято судом до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду №402 від 30.05.2016 року було призначено повторний автоматичний розподіл справи (підстава: відпустка судді Ольшанченко В.І.). Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.05.2016 року справу № 922/100/16 було призначено до колегіального розгляду у складі: головуючий суддя Денисюк Т.С., судді Погорелова О.В., Светлічний Ю.В..

Позивач правом на участь в судовому засіданні 30.05.2016 року не скористався, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача додаткових заяв, клопотань та документів в обгрунтування своєї правової позиції не надав.

Розглянувши в судовому засіданні 30 травня 2016 року клопотання позивача (вх.№4402/16) про залучення до участі у справі фізичної особи ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_3 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, колегія суддів відмовляє в його задоволенні у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Пунктом 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини. ... Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Однак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатніх доказів того, що рішення по справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_5, як голови правління КС "Слобода-кредит", яким було підписано спірний Договір, а також ОСОБА_3, який є членом КС "Слобода-кредит".

Крім того, в ході судового розгляду справи ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" подав клопотання про призначення судової економічної експертизи та навів коло питань, які вважає за необхідне поставити на її вирішення (вх.№10163). Зокрема, відповідач обґрунтував своє клопотання необхідністю з'ясування питання щодо правової природи грошових коштів в розмірі 3 500 000,00 грн., які є предметом оспорюваного Договору.

Відповідно до абз.1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з положеннями п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Так, предметом доказування є сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для винесення судом законного й обґрунтованого рішення по справі.

Вочевидь, питання щодо порядку формування резервного капіталу Кредитної спілки "Слобода-кредит" та порядку його використання та розпорядження не входять до предмета доказування в рамках даної справи та виходіть за межі розгляду даної справи. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи.

Разом з тим, 27 травня 2016 року позивач надав до суду клопотання (вх.№17674), в якому просив продовжити строк розгляду справи №922/100/16 та відкласти розгляд справи у зв'язку із зайнятістю представника ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк", який здійснює супроводженняданої справи, в інших судових засіданнях.

Вирішуючи вказане клопотання суд виходить з наступного.

Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. При цьому зі змісту норми цієї статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Оскільки явка в судове засідання представників сторін це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Водночас, у п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-4 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32-34 ГПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зайнятість представника позивача не є поважною причиною його нез'явлення в судове засідання, оскільки юридична особа не обмежена колом осіб, яких вона може уповноважити на представництво її інтересів у господарському суді.

З урахуванням зазначеного, оскільки явка в судове засідання представників сторін обов'язковою судом не визнавалась, на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, неодноразово відкладено розгляд справи для надання можливості надати нові докази тощо).

З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про продовження строку розгляду справи №922/100/16 та відкладення розгляду справи.

Представник відповідача - ліквідатор Кредитної спілки "Слобода-кредит", в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі та просив суд в задоволені позовних вимог ПАТ Акціонерний банк "Укргазбанк" відмовити.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вже було зазначено, за висновками суду в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін, які надавали пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

29 липня 2008 року між Кредитною спілкою "Слобода-Кредит" (Вкладник) та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (Банк) було укладено Договір банківського строкового вкладу №11/1-К.

Договір банківського строкового вкладу №11/1-К підписаний 29 липня 2008 року зі сторони банку - начальником відділення № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" ОСОБА_6, що діяв на підставі положення про відділення № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" та довіреності 992 від 07.04.2008 року та зі сторони Кредитної спілки "Слобода - Кредит" - Головою Правління ОСОБА_7.

Відповідно до умов Договору банківського строкового вкладу Вкладник розміщує тимчасово вільні кошти в сумі 3 500 000,00 грн. на депозитний рахунок в відділенні № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк". За користування депозитом Банк сплачує Вкладнику проценти із розрахунку 8% річних.

04 серпня 2008 року платіжним дорученням № 474 Кредитна спілка перерахувала ВАТ АБ "Укргазбанк" грошові кошти у сумі 3 500 000,00 грн. з призначенням платежу: "Згідно Договору №11/1-К від 29.07.2008".

Крім того, 04 серпня 2008 року між ВАТ акціонерним банком "Укргазбанк" та фізичною особою ОСОБА_3, який є членом Кредитної спілки "Слобода - Кредит" (як позичальником) був укладений Кредитний договір № 15/08-11, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 3 500 000,00 грн. на строк з 04.08.2008 року по 29.07.2010 року або по день, визначений п.1.4 та/або в п.3.3.1, 3.3.11 цього договору, зі сплатою 10% річних за користування кредитом.

Також 04.08.2008 року між ВАТ акціонерним банком "Укргазбанк" (як застоводержателем) та Кредитною спілкою "Слобода - Кредит" (як заставодавцем) був укладений Договір № 15/08-11/З про заставу майнових прав (грошових коштів по депозитному договору), за умовами п.1.1 якого договір забезпечує всі вимоги заставодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору № 15/08-11 від 04.08.2008, укладеного між заставодержателем та фізичною особою ОСОБА_3.

Також 04.08.2008 року між ВАТ акціонерним банком "Укргазбанк" (як застоводержателем) та Кредитною спілкою "Слобода - Кредит" (як заставодавцем) був укладений Договір відступлення права вимоги №15/08-11, за умовами якого, з метою реалізації права вимоги, що є предметом застави згідно договору про заставу майнових прав № 15/08-З від 04.08.2008 року, заставодавець відступає заставодержателю свої права на кошти у сумі 3 500 000,00 грн., розміщені заставодавцем на депозитному рахунку №,980 згідно з умовами депозитного договору № 11/1-К від 29.07.2008 року у відділенні № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" МФО 350448, з усіма змінами та додатками до нього, який укладено між заставодавцем та заставодержателем.

Як вбачається з матеріалів справи, договори, укладені між КС "Слобода-Кредит" та АБ "УКРГАЗБАНК", а саме: Договір № 15/08-11/3 про заставу майнових прав (грошових коштів по депозитному договору) від 04.08.2008 року та Договір №15/08-11 про відступлення права вимоги від 04.08.2008 року були визнані недійсними (справа № 5023/4094/12).

Позивач зазначає, що представники сторін, що укладали вказані вище договори, діяли за домовленістю, наслідком чого стало те, що банк видав кредитні кошти члену кредитної спілки "Слобода - Кредит" ОСОБА_3 фактично без забезпечення повернення коштів.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для визнання недійсним Договору банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007 року, укладеного між ВАТ АБ "Укргазбанк" та Кредитною спілкою "Слобода-кредит" в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

В силу статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Важливим елементом угоди є воля та її зовнішній вияв волевиявлення. Наявність угоди свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерна для угоди, оскільки не відповідність внутрішній волі і волевиявлення означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

Отже, вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Щодо підстави визнання недійсним договору, внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, слід враховувати, що відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Тобто, за змістом наведеної норми в силу зловмисної домовленості представника й контрагента воля довірителя не знаходить свого вираження, а підмінюється волею представника, який фактично вступає у змову з контрагентом з метою одержати власну чи обопільну вигоду або створити негативну ситуацію для довірителя, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 3.10. пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків.

При цьому, самі лише посилання позивача на те, що відповідач не мав власних, вільних коштів для зарахування їх на депозитний рахунок за оспорюваним Договором, відкритим 29.07.2008 року, а використав грошові кошти члена кредитної спілки - ОСОБА_3, які були зараховані ним на рахунок КС "Слобода - кредит" як членський внесок в резервний капітал (що є у справі недоведеним належними доказами) не може прямо вказувати на зловмисну домовленість сторін договору.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову) (п. 2.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Пунктом 22 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним роз'яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Підпунктом 3.10. пункту 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. також визначено, що вимоги про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності зловмисної домовленості представника позивача - начальника відділення № 11 Харківської філії ВАТ АБ "Укргазбанк" ОСОБА_6 з відповідачем під час укладення оспорюваного договору, його твердження ґрунтуються на припущеннях, не підтверджено будь-якими доказами.

В силу ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи, докази та пояснення представників сторін, виходячи із схвалення Договору банківського строкового вкладу №11/1-К від 29.08.2007 року сторонами та вчинення на його виконання дій, реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з урахуванням приписів законодавства, якими такі правовідносини регулюються, господарський суд, за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Щодо поданої Кредитною спілкою "Слобода - кредит" заяви про застосування наслідків спливу позовної давності (вх. №4385/16), суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні виходячи з наступного: у відповідності до частини 2.2. п.2 Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк", а тим самим встановивши відсутність порушеного права, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись Постановою пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року, ст.ст. 16, 203, 204, 215, 216, 232, 261 Цивільного кодексу України,ст.ст. 22, 27, 33, 34, 43, 41, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 01.06.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

Справа №922/100/16.