РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа №910/8533/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди в розмірі 19 517,65 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Самойленко П.М. (довіреність № 1213/18 від 12.04.2016)

від відповідача: Задніпряна А.В. (довіреність № 105-216 від 21.04.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування шкоди в розмірі 19 517,65 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 94065а5аа від 21.04.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "ГАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант", позивач просить стягнути з відповідача невиплачену останнім суму страхового відшкодування у розмірі 19 517,65 грн. в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/8533/16, розгляд справи призначено на 31.05.2016

25.05.2016 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла витребувана судом інформація щодо страхового покриття.

30.05.2016 від позивача надійшли документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 31.05.2016 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, у якому частково заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідач звернувся до ТОВ "Експертум АВЕ" з проханням визначити коефіцієнт фізичного зносу. Згідно калькуляції ТОВ "Експертум АВЕ" № 45-D/20/3 від 12.05.2016 коефіцієнт фізичного зносу автомобіля TIGUAN, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 41,7%. Відповідач зазначає, що знос було нараховано на підставі даних платформи AUDAHISTORY, що підтверджують проведення попередніх ремонтно-відновлювальних робіт. Таким чином, відповідач вважає, що розрахунок суми страхового відшкодування має здійснюватись із вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а тому вимоги про стягнення 5 317,65 грн. є незаконними та необґрунтованими.

У судовому засіданні 31.05.2016 було оголошено перерву до 14.06.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечив проти позовних вимог.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 14.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 94065а5аа, відповідно до умов якого застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст.33.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 01.10.2015 (євро протокол).

Виходячи зі змісту вказаного повідомлення, 01.10.2015 о 09:05 год. у м. Львів по вул. Архипенко, 12 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: "ГАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

З відомостей, які містяться в повідомленні б/н від 01.10.2015 про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час стоянки завдано пошкодження.

Дослідивши зазначений європротокол, суд зазначає, що європротокол є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 01.10.2015 (європротокол) є належним доказом, який підтверджує факт настання дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 990 вказаного Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2015 страхувальник звернувся до страховика із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування.

Актом огляду транспортного засобу встановлені кількість та характер пошкодження транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до рахунку на оплату № 3755 від 07.10.2015, Акту виконаних робіт № 23 440 від 30.11.2015, вартість ремонтних робіт транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 20 517,65 грн.

12.10.2015 позивачем на підставі страхового акту № 1.003.15.14318/VESKO21448 від 09.10.2015, розрахунку суми страхового відшкодування від 09.10.2015, виплачено страхове відшкодування у розмірі 20 517,65 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 200 665 від 12.10.2015 року.

Цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом марки "ГАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4493132 (термін дії з 02.07.2015 по 01.07.2016).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000,00 грн.

03.02.2016 позивач звертався до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди завданої в ДТП.

Відповідачем не виплачено відповідачу суму страхового відшкодування.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму понесених, але не виплачених відповідачем витрат у розмірі 19 517,65 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику (шляхом перерахування суми страхового відшкодування на СТО), отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування.

Суд зазначає, що при оформленні дорожньо-транспортної пригоди у такий спосіб (складання її учасниками європротоколу без виклику відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України) не виноситься постанова про адміністративне правопорушення та не направляються матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди. Проте, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Зі змісту наявного в матеріалах справи повідомлення вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 01.10.2015 сталась внаслідок зіткнення транспортних засобів: "ГАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Фактично з наведеної у повідомленні схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що водій транспортного засобу "ГАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, здійснюючи заїзд на місце стоянки, здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "ГАЗ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем, то останній взяв на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Розмір страхового відшкодування визначався позивачем на підставі рахунку на оплату №3755 від 07.10.2015 ТОВ "ВЕЛЕТ АВТО", згідно із яким, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 20 517,65 грн.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт № 23 440 від 30.11.2015 виконаних робіт по ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який підтверджує здійснення фактичних витрат на відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу, що становить 20 517,65 грн.

Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки такий звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Тому виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування страховик (позивач) набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Вищевикладена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14 (№3-50гс15) та має враховуватись іншими судами в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що акт № 23 440 від 30.11.2015 виконаних робіт, рахунок на оплату №3755 від 07.10.2015, страховий акт № 1.003.15.14318/VESKO21448 від 09.10.2015, платіжне доручення № 200 665 від 12.10.2015 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Доводи відповідача про необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу, який за розрахунком відповідача складає 41,7%, у зв'язку із проведенням попереднього ремонту транспортного засобу "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визнаються судом необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно із п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, підставою для нарахування зносу є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як встановлено судом, суб'єктом оціночної діяльності яким складено звіт № 989/15 про оцінку автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 від 08.10.2015 (доданий позивачем до позовної заяви), було враховано п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу складає 0,00000.

Натомість, відповідачем, в обґрунтування своїх доводів про необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу надано Консультацію № 45-R/20/3 від 12.05.2016, з якої не вбачається, на підставі чого здійснено висновок про величину коефіцієнту фізичного зносу.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт здійснення ремонту частини кузова, кабіни, рами транспортного засобу "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 до настання дорожньо-транспортної пригоди та відповідно необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу. У судовому засіданні 14.06.2016 відповідач відмовився від призначення та оплати експертизи з визначення коефіцієнту фізичного зносу.

Водночас, як встановлено судом вище, в матеріалах справи наявний акт № 23 440 від 30.11.2015 виконаних робіт по ремонту транспортного засобу "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, який підтверджує вартість фактичних витрат на відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1, завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Volkswagen", реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 20 517,65 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Як зазначається у статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Полісом № АЕ/4493132 встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн., а безумовна франшиза становить 1000,00 грн.

Доказів, які б підтвердили відсутність у відповідача зобов'язання по виплаті позивачу невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 19 517,65 грн. (20 517,65 - 1000,00=19 517,65) суду не надано.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про відшкодування шкоди в розмірі 19 517,65 грн., у зв'язку із чим, суд задовольняє позов повністю.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю на користь "Альфа-Гарант" ( 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8, код 20474912) страхове відшкодування у розмірі 19 517,65 грн., судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2016.

Суддя С.О. Турчин