КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа№ 910/1439/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: Шидловська С.В. - представник

від відповідача: Патрик Г.Г. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 910/1439/16 (суддя - Грєхова О. А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди в розмірі 23 656,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 910/1439/16 позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» страхове відшкодування в розмірі 23656,40 грн. та 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 року у справі № 910/1439/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з грубим порушенням норм матеріального права, оскільки спірні правовідносини не регулюються положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.04.2016.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.04.2016 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Іоннікової І.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 розгляд справи відкладено на 01.06.2016.

23.05.2016 від представника відповідача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких він просиві відмовити у позові повністю.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

23.10.2012 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група», як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд», як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0107-12-01886, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 24.10.2012 по 23.10.2013.

31.01.2013 о 10 год. 20 хв. в м. Одесі відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по вул. Малиновського від Іванівського шляхопроводу в напрямку вул. Рекордної, на перехресті з вул. Спартаківською здійснив обгін транспортного засобу, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, який виконавши поворот ліворуч з вул. Спартаківської від вул. Щорса, рухався в напрямку Іванівського шляхопроводу. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2013 у справі №521/2909/13-п, встановлено порушення ОСОБА_5 вимог п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

01.02.2013 власник застрахованого автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в якій повідомив про факт ДТП і просив виплатити страхове відшкодування на СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку № від 08.02.2013, складеного станцією техобслуговування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Одеса», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 23656,40 грн. з ПДВ.

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування, склав страховий акт №ПСКА-2477 від 12.02.2013, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 23656,40 грн.

На підставі складеного страхового акту №ПСКА-2477 від 12.02.2013, позивач сплатив 23656,40 грн. страхового відшкодування на рахунок СТО - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім Одеса», що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №2328 від 13.02.2013.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування (шляхом перерахування грошових коштів на СТО), отримало від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається, а не ст. 1191 ЦК України, на яку посилається позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб - автомобіль марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_7 та знаходився під керуванням ОСОБА_5, вина якого у скоєнні ДТП встановлена в судовому порядку.

Доказів того, що ОСОБА_5 не мав права керування транспортним засобом автомобілем «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5, керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Як передбачено пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації ним транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент ДТП застрахована не була.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулює Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (підпункт 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За приписами пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону (забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована), та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

З наведених норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що Бюро відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 15.04.2013 у справі №5011-36/11439-2012, від 23.04.2015 у справі №910/9212/14, від 24.02.2016 у справі №910/20022/15.

Колегія суддів розглянувши посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 31.03.2016 у справі № 910/25638/15, зазначає, що дійсно вбачається неоднакове застосування судами приписів пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак правова позиція колегія суддів збігається з позиціями викладеними у постановах Вищого господарського суду України від 15.04.2013 у справі №5011-36/11439-2012, від 23.04.2015 у справі №910/9212/14, від 24.02.2016 у справі №910/20022/15.

У свою чергу, посилання відповідача на Положення про центральний страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах затвердженого протоколом Президії МТСБУ 07.08.2014 № 320/2014 не приймається колегією суддів, оскільки стягнення здійснюється на підставі норми закону.

За таких обставин, враховуючи розмір права вимоги який перейшов до позивача, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України 23656,40 грн. страхового відшкодування є обґрунтованою та такою, що правомірно задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2016 у справі № 910/1439/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/1439/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко