ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 р. Справа № 909/394/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Л.Дольницького, 25, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область,78200

до відповідача: Громадської організації Коломийське районне громадське об'єднання "Ветеран міліції" вул. Шопена, 8,м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область,78200

про визнання права власності

за участю:

представники сторін не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Громадської організації Коломийське районне громадське об"єднання "Ветеран міліції" про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі рішення Коломийської міської ради від 24.12.09 №2481-44/2009 позивачем здійснено реконструкцію належної позивачу на праві власності квартири у АДРЕСА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт, відтак, як зазначає позивач, зазначена реконструкція є самовільною і з огляду на претензії відповідача щодо дотримання будівельних норм при здійсненні реконструкції квартири позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 46,9 кв.м, що знаходиться в м.Коломия, вул. Театральна, 8/5.

Представники сторін в судові засідання жодного разу не з"явилися, причин неявки в судове засідання суду не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень ( вх. номер повідомлення 5323/16 від "30" травня 2016 р. - вручено ухвалу від 24.05.16 Громадській організації Коломийське районне громадське об'єднання "Ветеран міліції", дата вручення - 27.05.16; вх. номер повідомлення 5472/16 від "02" червня 2016 р., вручено ухвалу від 24.05.16 підприємцю ОСОБА_1, дата вручення 28.05.16; вх. номер повідомлення 5905/16 від "13" червня 2016 р. - вручено ухвалу від 07.06.16 Громадській організації Коломийське районне громадське об'єднання "Ветеран міліції", дата вручення 11.06.16) та замовленням №13 від 13.06.16 про передачу інформації каналами факсимільного зв"язку.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд констатує, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про розгляд судової справи і забезпечення їх явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

На підставі рішення Коломийської міської ради від 24.12.09 №2481-44/2009 позивачем здійснено реконструкцію належної позивачу на праві власності квартири у АДРЕСА_1 без дозволу на виконання будівельних робіт.

Як вбачається з позовної заяви, зазначена реконструкція здійснена позивачем за відсутності дозволу на виконання будівельних робіт, відтак, як зазначає позивач, зазначена реконструкція є самовільною і з огляду на претензії відповідача щодо дотримання будівельних норм при здійсненні реконструкції квартири позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 46,9 кв.м, що знаходиться в м.Коломия, вул. Театральна, 8/5.

Відносини, що виникають у зв'язку із набуттям, здійсненням права власності на майно та його захистом регулюються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України і втілюють безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб усуває негативні наслідки порушення його прав.

За змітсом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, зазначена стаття стосується випадків, коли існуюче, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв'язку з їх втратою. Відтак, позов про визнання права власності на майно подається тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна (Постанова Верховного Суду України від 04.04.2011 р. у справі № 25/208-08).

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання в судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, це підтвердження в судовому порядку своїх прав на майно шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

За відсутності доказів оспорювання чи невизнання відповідачем права власності позивача на певне майно відсутні й підстави для визнання права власності на це майно, оскільки право позивача не порушене.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести наявність у нього суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також наявність факту їх порушення або оспорювання відповідачем, із зазначенням, яким чином особа, до якої позивачем пред'явлено позов, порушує права останнього.

Всупереч приписам ст. 33 ГПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його право власності не визнається або оспорюється відповідачем, вимог ухвал суду від 10.05.16, 24.05.16 та 07.06.16 щодо подання суду листа-претензії Громадської організації Коломийське районне громадське об"єднання "Ветеран міліції" щодо проведення будівельних робіт, на якій містяться посилання у позовній заяві, не виконав.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13, у разі коли право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

З врахуванням вищенаведеного, вимога позивача про визнання права власності на спірне приміщення є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

За наведених обставин, в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір по справі слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного у відповідності ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 392 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Громадської організації Коломийське районне громадське об"єднання "Ветеран міліції" про визнання права власності на нежитлове приміщення - магазин загальною площею 46,9 кв.м, що знаходиться в м.Коломия Івано-Франківської області, вул. Театральна, 8/5.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.06.16

Суддя Матуляк П. Я.