ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р.Справа № 916/271/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №0208/16 від 08.02.2015;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №4 від 21.06.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ

на рішення Господарського суду Одеської області від 25.04.2016

у справі №916/271/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Гідропром

про стягнення 60921,52 грн

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016р. товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ (далі- ТОВ Торговий дім ВМЗ) звернулось з позовом з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.02.2016 до товариства з обмеженою відповідальністю Гідропром (далі ТОВ Гідропром) про стягнення з останнього інфляційних втрат у розмірі 42093,90 грн та 3% річних у розмірі 18827,62 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.04.2016 у справі №916/271/16 (суддя М.І. Никифорчук) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 25.04.2016 у справі №916/271/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 21.06.2016 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача висловив заперечення щодо її задоволення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

04.09.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю Гідропром («покупець») та товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ («продавець») укладено договір №16/ТД-У (далі договір №16/ТД-У від 04.09.2012), за умовами якого продавець зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити металопродукцію в кількості, асортименті, за цінами та в строки відповідно специфікацій, що є невідємними його частинами (а.с. 20-21).

Специфікаціями №3 від 21.02.2013, №4 від 19.04.2012, №5 від 05.06.2012, №6 від 22.08.2013, №7 від 24.09.2013 до вказаного договору сторонами узгоджено найменування товару, його характеристики, технологічні вимоги, строки поставки, кількість, ціну за тонну та загальну суму поставки (а.с. 22-26).

Відповідно до пункту 4.1 договору №16/ТД-У від 04.09.2012 продавець поставляє продукцію покупцю на умовах 100% передплати кожної відвантаженої партії; строки готовності продукції до відвантаження і строк відвантаження продукції зазначаються в специфікаціях до договору і діють за умови дотримання покупцем визначених строків сплати продукції; відвантаження проводиться залізничним або автомобільним транспортом; датою відвантаження вважається дата товарно-транспортної накладної (при відвантаженні автомобільним транспортом) або залізничною накладною (при відвантаженні залізничним транспортом).

Пунктом 5.1 договору №16/ТД-У від 04.09.2012 передбачено, що порядок оплати кожної партії товару визначається у специфікаціях, так у пункті 4 специфікацій №3 від 21.02.2013, №6 від 22.08.2013, №7 від 24.09.2013 сторонами узгоджено наступний порядок оплати: 30% передплата протягом 5 робочих днів з дати виставлення рахунку, 70% протягом 5 робочих днів з дати отримання повідомлення про готовність до відвантаження, а в специфікаціях №4 від 19.04.2012, №5 від 05.06.2012: 100% протягом 5 робочих днів з дати отримання повідомлення про готовність до відвантаження.

Згідно з пунктом 5.4 договору №16/ТД-У від 04.09.2012 підставою для здійснення платежів є виставлені продавцем рахунки.

Отже, відповідач зобов'язаний був здійснити попередню оплату за поставлений товар після отримання від позивача повідомлення про готовність продукції до відвантаження на підставі виставленого рахунку.

Сторони відійшли від умов договору і поставка продукції здійснювалась без проведення попередньої оплати. Зокрема, на виконання умов договору №16/ТД-У від 04.09.2012 ТОВ Торговий дім ВМЗ передало ТОВ Гідропром металопродукцію на загальну суму 1460978,6 грн, що підтверджується видатковими накладними №282 від 11.06.2013, №383 від 19.07.2013, №404 від 25.07.2013, №682 від 14.10.2013, №775 від 19.11.2013, №869 від 23.12.2013, №61 від 04.02.2014 (а.с. 31-37) та довіреностями №593 від 10.06.2013, №774 від 19.07.2013, №794 від 24.07.2013, №1147 від 11.10.2013, №1285 від 08.11.2013, №1534 від 23.12.2013, №88 від 28.01.2014 (а.с. 38-44).

За отриманий за вказаними накладними товар відповідач розрахувався частково на суму 1390978,23 грн (а.с.66-85), проте після порушення провадження у даній справі ним була сплачена решта заборгованості (70000,37 грн), про що свідчить платіжне доручення №479 від 24.02.2016 (а.с. 133), у звязку з чим позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про те, що позивачем не доведена дата виставлення рахунків відповідачеві на оплату отриманого товару, а тому не можна вважати наданий ТОВ Торговий дім ВМЗ розрахунок заявленої до стягнення суми обґрунтованим.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Як зазначалося вище, умовами договору №16/ТД-У від 04.09.2012 передбачалось проведення відповідачем попередньої оплати, проте фактично поставка здійснювалась без предоплати на умовах FCA-Дніпропетровськ, вул Вінокурова, 22 (згідно Incoterms 2010), тобто зі складу позивача.

Статтею 692 Цивільного кодексу України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зазначені вище норми залишились поза увагою суду першої інстанції, а тому ним не було враховано, що наявність у відповідача зобов'язання щодо проведення платежів за товар випливає безпосередньо із змісту частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, а не ставиться в залежності від отримання покупцем рахунку.

Рахунок на оплату товару є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання позивачем рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку оплатити отриманий ним товар.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 09.09.2009 у справі №37/405.

За таких обставин, відповідна оплата за отриманий відповідачем на виконання умов договору №16/ТД-У від 04.09.2012 за накладними №282 від 11.06.2013, №383 від 19.07.2013, №404 від 25.07.2013, №682 від 14.10.2013, №775 від 19.11.2013, №869 від 23.12.2013 товар з огляду на приписи частини першої статті 692 Цивільного кодексу України мала бути здійснена останнім негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи предявив йому кредитор повязану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару.

Аналогічну правову позицію викладено в пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення та банківські виписки по рахунку позивача (а.с.66-89) свідчать про несвоєчасне проведення ТОВ Гідропром оплати за отриманий за вказаними накладними товар.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, позивачем обгрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 42093,90 грн інфляційних втрат за жовтень 2013 р.-грудень 2015 р. та 18827,62 грн 3% річних за період з 18.06.2013 по 18.01.2016.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення).

Оскаржене судове рішення Господарського суду Одеської області від 25.04.2016 у справі №916/271/16 не відповідає цим вимогам з підстав неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103- 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 25.04.2016 у справі №916/271/16 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Гідропром на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ВМЗ 42093,90 грн інфляційних втрат, 18827,62 грн 3% річних та 1378 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна