КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/502/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Тищенко А.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 15.06.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 (повне рішення складено 16.03.2016)

у справі №910/502/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ВГФ 2014»

про зобов'язання повернути грошові кошти у розмірі 66 739,73 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ «Банк національний кредит» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи та має місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 07.04.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І., вказану вище апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи №910/502/16 за участю уповноважених представників сторін.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу суду від 14.06.2016, у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. у відпустці, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко А.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 14.06.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко А.І., Федорчук Р.В. апеляційну скаргу ПАТ «Банк національний кредит» прийнято до свого провадження.

Представники позивача брали участь в судових засіданнях, підтримували вимоги апеляційної скарги, надавали пояснення та просили апеляційну скаргу ПАТ «Банк національний кредит» задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

Представник відповідача брав участь в судових засіданнях, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Банк національний кредит» - без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2014 між ПАТ «Банк національний кредит» (банк) та ТОВ «ВГФ 2014» (вкладник) укладено договір про депозитний вклад «Стандартний» №DU1238/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів).

Відповідно до п. п. 2.1.-2.3. договору вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок №6004 в ПАТ «Банк національний кредит», код банку 320702, грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. в національній валюті, на умовах цього договору. Депозит розміщується на строк з 26.06.2014 по 27.06.2015 включно. Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22,00% річних.

Згідно з п. 3.7. договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику №6001 в банку. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

27.06.2014 між сторонами укладено договір про внесення змін №1 до договору про депозитний вклад, відповідно до якого п. 3.7. договору викладено в наступній редакції: «вкладник має право після припинення дії договору застави майнових прав №04-1279/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 р., звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Після припинення дії договору застави майнових прав №04-1279/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 р. банк повертає суму депозиту та нарахованих відсотків протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника №6001/980, відкритий у банку».

Листом №3 від 26.02.2015 ТОВ «ВГФ 2014» звернулося до банку із заявою про дострокове припинення дії договору та повернення грошових коштів без втрати нарахованих відсотків.

На виконання вказаного листа, банк повернув ТОВ «ВГФ 2014» депозитний вклад та суму нарахованих процентів за ставкою 22,0% річних.

У січні 2016 року ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «ВГФ 2014» про зобов'язання повернути грошові кошти у розмірі 66 739,73 грн., які були отримані останнім за договором про депозитний вклад «Стандартний» №DU1238/2014-1 від 26.06.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на день розірвання договору та повернення коштів банком не перераховано проценти за зниженою відсотковою ставкою у розмірі 2,0% річних за дострокове повернення депозиту.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки станом на час внесення сторонами змін до договору на підставі договору про внесення змін №1 від 27.06.2014, положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов договору.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи та дійшов хибного висновку, що внаслідок укладення договору про внесення змін до депозитного договору сторонами було виключено з п. 3.7. депозитного договору положення про застосування зниженої відсоткової ставки.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір за правовою природою є договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Так, судом встановлено, що згідно з договором про внесення змін №1 до депозитного договору від 07.06.2014 сторонами спору на власний розсуд було змінено пункт 3.7. договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його розірвання за ініціативою вкладника.

Тобто, під час внесення сторонами змін до депозитного договору на підставі договору про внесення змін №1, положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов договору.

При цьому, зі змісту депозитного договору та договору про внесення змін №1 вбачається, що договір про внесення змін містить умову саме про викладення п. 3.7 депозитного договору в іншій редакції, а не його частину.

Тому твердження скаржника про те, що договором про внесення змін №1 було внесено зміни щодо умов перших двох абзаців п. 3.7. та умови абзацу 3 вказаного пункту не змінювались та не виключались, судова колегія вважає безпідставним та необґрунтованим.

Таким чином, на переконання колегії суддів, сторони дійшли згоди про відсутність у депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за депозитним договором за зменшеною ставкою у разі його дострокового розірвання.

Отже, враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено суду існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки, як наслідку розірвання договору з ініціативи вкладника, а також для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 66 739,73 грн.

Стосовно посилань скаржника, що договір про внесення змін до депозитного договору є нікчемним з огляду на положення п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ч. 2 та п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з такої підстави, як факт безоплатного здійснення банком відчуження майна, прийняття на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмови від власних майнових вимог.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №114, прийнятого на підставі постанови Правління НБУ від 05.06.2015 №358, у Банку з 08.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення Банку з ринку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 №159, прийнятого на підставі постанови правління НБУ від 28.08.2015 №563, припинено з 31.08.2015 здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» та розпочато процедуру ліквідації Банку з 31.08.2015.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, в тому числі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону).

Позивач зазначає, що 03.12.2015 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» повідомила листом відповідача, що договір про внесення змін №1 від 27.06.2015 до договору банківського вкладу є нікчемним на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, як було зазначено вище, виклавши п. 3.7. договору у новій редакції, сторони дійшли згоди про відсутність у депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за депозитним договором за зменшеною ставкою у разі дострокового розірвання договору.

Таким чином, виплата банком відсотків за користування депозитом з розрахунку 22% річних є належним виконанням банком своїх зобов'язань за депозитним договором і не може вважатись відмовою банку від власних майнових вимог, тому підстави вважати договір про внесення змін №1 від 27.06.2015 нікчемним відсутні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/502/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/502/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді А.І. Тищенко

Р.В. Федорчук