ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа № 911/970/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка»

до 1. Богуславської районної ради;

2. Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання»

про розірвання договору та стягнення 164 860,91 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (керівник);

ОСОБА_2 (дов. б/н від 22.03.2016);

від відповідача 1 ОСОБА_3 (дов. №01-12/130 від 25.02.2016);

від відповідача 2 ОСОБА_4 (договір б/н від 05.06.2016).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка» (далі позивач) звернулося з позовом до Богуславської районної ради (далі відповідач 1) та Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» (далі відповідач 2) з вимогами про розірвання договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015 та про стягнення 164 860,91 грн основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами своїх зобовязань за договором оперативного лізингу №1 від 12.02.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.03.2016 порушено провадження у справі №911/970/16 та призначено її до розгляду на 28.04.2016.

26.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача-2 надійшли заперечення №252 від 12.04.2016 (вх. №9049/16), згідно яких відповідач 2 не погодився з позовними вимогами та просив відмовити в їх задоволенні, обгрунтовуючи при цьому свої заперечення тим, що КП «Богуславтепловодопостачання» не порушувались істотні умов договору, крім того відповідач 2 повідомив про повну сплату заборгованості за договором.

27.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист б/н та дати (вх. №9241/16) з документами для долучення до матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 25.03.2016 та заява б/н та дати (вх. №9247/16) про зміну підстави позову.

Судом встановлено, що в зазначеній заяві про зміну підстави позову позивач виклав по суті додакове обгрунтування заявлених позовних вимог.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

28.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника позивача надійшло клопотання б/н та дати (вх. №9305/16), згідно якого позивач просив припинити провадження у справі №911/970/16 в частині стягнення 164 860,91 грн заборгованості з орендної плати, у звязку з повною оплатою після порушення провадження у справі заборгованості за договором оперативного лізингу №1 від 12.02.2015.

28.04.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника позивача надійшов супровідний лист б/н та дати (вх. №9306/16) з документами для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2016 розгляд справи відкладено на 26.05.2016.

04.05.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача 1 надійшли заперечення №01-12/274 від 26.04.2016 (вх. №9526/16 від 04.05.2016), згідно яких відповідач 1 заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні з огляду на те, що на думку відповідача 1, фактичне виконання умов договору відповідачем 2 та внесення оплати за опалювальний сезон осінь 2015 року весна 2016 року є системністю виконання, що не оскаржувалось відповідачем 2, відтак сторони визначили та погодили визначені додатковою угодою умови. Крім того, відповідач 1 зазначив, що позивач в порушення п. 3.2 договору не звертався до відповідача 1 з пропозицією укладення додаткової угоди у строк до 15.10.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.05.2016 продовжено строк вирішення спору у справі №911/970/16 на 15 днів.

У судовому засіданні 26.05.2016 оголошено перерву до 09.06.2016.

09.06.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли письмові пояснення (вх. №12164/16 від 09.06.2016), згідно яких позивач надав додаткові пояснення з урахуванням заперечень поданих відповідачами.

Представник позивача в судовому засіданні 09.06.2016 підтримав позов з урахуванням клопотання про припинення провадження у справі №911/970/16 в частині стягнення 164 860,91 грн заборгованості, представники відповідача 1 та відповідача 2 заперечили проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

12.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка» (орендодавець), Комунальним підприємством «Богуславтепловодопостачання» (орендар) та Богуславською районною радою Київської області (Рада) укладено договір оперативного лізингу №1, згідно якого у порядку та на умовах, визначених договором, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування теплогенератор твердопаливний водогрійний ТгТ-5,0 (твердопаливний тепловий комплекс ТгТ-5,0) в комплекті з додатковим обладнанням згідно додатку №1 1 шт (далі обєкт оренди) для виробництва теплової енергії з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата орендодавцем нараховується тільки в період опалювального сезону. Початок та закінчення опалювального сезону визначаються розпорядженням голови Богуславської районної державної адміністрації.

Згідно п. 3.2 договору за користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 86 712,50 грн, в тому числі ПДВ 14 452,08 грн за один місяць на опалювальний сезон осінь 2014 весна 2015 року. В подальшому на кожен наступний опалювальний сезон орендна плата розраховується згідно нових розрахунків, про що укладається відповідна додаткова угода до договору.

Остаточний перерахунок розміру орендної плати проводиться наступного робочого дня після закінчення опалювального сезону з врахуванням індексу інфляції на момент розрахунку.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати початку опалювального сезону, але не раніше дати підписання ОСОБА_3 приймання-передачі обєкта оренди. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні обєкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем щомісячно не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця на рахунок орендодавця.

Згідно п. 10.1 договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 15.04.2025. Згідно з частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2015.

Відповідно до п. 10.5 договору договір може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, 12.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка» (орендодавець), Комунальним підприємством «Богуславтепловодопостачання» (орендар) та Богуславською районною радою Київської області (Рада) складено та підписано акт прийому-передачі обєкта оренди, згідно якого орендодавець передав, орендар прийняв у тимчасове, строкове, платне користування належний орендодавцю теплогенератор твердопаливний водогрійний ТгТ-5,0 (твердопаливний тепловий комплекс ТгТ-5,0) в комплекті з додатковим обладнанням (обєкт оренди).

Предметом позову є вимоги про розірвання договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015 та про стягнення 164 860,91 грн основного боргу.

Судом встановлено, що станом на дату подачі позову (22.03.2016) відповідач 2 частково не виконав умови договору, не сплатив орендну плату за користування обєктом оренди, таким чином станом на 22.03.2016 мав заборгованість у розмірі 164 860,91 грн.

Однак, як встановлено судом, відповідач 2 після звернення позивача з позовом повністю розрахувався по основній заборгованості з орендної плати, а саме 22.03.2016 відповідач 2 перерахував на рахунок позивача 86 712,50 грн боргу та 29.03.2016 відповідач 2 перерахував 86 712,50 грн боргу, що підтверджується копіями виписок по рахунку від 22.03.2016 та 29.03.2016.

Відтак, позивач, враховуючи вищезазначене, звернувся до суду з клопотанням про припинення провадження у справі №911/970/16 в частині стягнення заборгованості у розмірі 164 860,91 грн на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Визнання боржником претензії кредитора не є способом припинення зобов'язання і не свідчить про відсутність спору; особа, претензія якої визнана боржником, вправі звернутися до господарського суду з позовом про стягнення визнаної суми коштів. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку припинити провадження у справі №911/970/16 в частині стягнення заборгованості у розмірі 164 860,91 грн на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Суд встановив, що між сторонами виникли орендні правовідносини.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо.

Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг.

Майно, зазначене в частині першій цієї статті, яке є державною (комунальною) власністю, може бути об'єктом лізингу тільки за погодженням з органом, що здійснює управління цим майном, відповідно до закону.

Не можуть бути об'єктами лізингу земельні ділянки, інші природні об'єкти, а також цілісні майнові комплекси державних (комунальних) підприємств та їх структурних підрозділів.

Перехід права власності на об'єкт лізингу до іншої особи не є підставою для розірвання договору лізингу.

Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо розірвання договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015, позивач зазначає, що оскільки відповідачем 1 не було підписано додаткову угоду №2 до договору на вимогу п. 3.2 договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015, сторонами не було погоджено істотну умову договору, а саме орендну плату на опалювальний сезон 2015-2016 року, відтак, на думку позивача, зазначений договір оперативного лізингу має бути розірваний на підставі ст. 651, 652 Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що за користування обєктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі 86 712,50 грн, в тому числі ПДВ 14 452,08 грн за один місяць на опалювальний сезон осінь 2014 весна 2015 року. В подальшому на кожен наступний опалювальний сезон орендна плата розраховується згідно нових розрахунків, про що укладається відповідна додаткова угода до договору.

Остаточний перерахунок розміру орендної плати проводиться наступного робочого дня після закінчення опалювального сезону з врахуванням індексу інфляції на момент розрахунку.

01.11.2015 позивачем було надано відповідачу 1 та відповідачу 2 на підписання 3 примірники Додаткової угоди №2 від 01.11.2015 до договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015.

Зазначеною додатковою угодою №2 передбачалось, зокрема, погодження розміру орендної плати на опалювальний період 2015-2016 роки.

Так, відповідно до п. 1 додаткової угоди №2 сторони домовились внести зміни до п. 3.2 розділу 3 «Розмір орендної плати та порядок розрахунків» договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015 та викласти п. 3.2 в наступній редакції: «Розмір орендної плати за один місяць на опалювальний сезон 2015-2016 р.р. становить 86 712,50 грн, в тому числі ПДВ 14 452,08 грн, за умови виробництва теплової енергії за допомогою обєкта оренди до 2 000 Гкал на опалювальний період 2015-2016 р.р.

У подальшому на кожен наступний опалювальний сезон орендна плата розраховується згідно нових розрахунків, про що укладається відповідна додаткова угода до договору.

У випадку виробництва теплової енергії за допомогою обєкта оренди більше ніж 2 000 Гкал на опалювальний період відповідного року, розмір орендної плати за 1 Гкал, додатково становить 206,14 грн (при цьому додаткова вартість розраховується лише за Гкал, які перевищують 2 000, за відповідний опалювальний період) та оплачується незалежно від розміру орендної плати за один місяць.

У разі зростання індексу інфляції в Україні, розмір місячної орендної плати, що вказаний у п. 3.2 договру, підлягає збільшенню шляхом множення розміру орендної плати на відповідний індекс інфляції підтверджений органом держкомстату України. Зменшення індексу інфляції не тягне за собою зменшення розміру орендної плати.»

Крім того, судом встановлено, що окрім внесення змін до п. 3.2 договору, п. 2 додаткової угоди визначено внесення змін до п. 3.4 та розділу 6 договору, зокрема доповнивши його додатковим пунктом.

Відтак, судом встановлено, що додаткової угодою погоджувався не лише розмір орендної плати на опалювальний сезон 2015-2016 роки, а вносились додаткові умови договору.

Крім того, судом встановлено, що розмір орендної плати визначений в додатковій угоді №2 становить ту ж суму, що була визначена і в п. 3.2 договору оперативного лізингу.

Зазначену додаткову угоду №2 від 01.11.2015 було підписано зі сторони позивача та відповідача 2, відповідач 1 відмовився від підписання зазначеної додаткової угоди.

З урахуванням того, що Богуславською районною радою, як стороною договору, не підписано додаткову угоду №2 та не запропоновано інших умов для її підписання, 26.02.2016 ТОВ ТД «Богуславська сільгосптехніка» подав до КП «Богуславтепловодопостачання» та Богуславської районної ради заяву-повідомлення (пропозицію) №140 від 26.02.2016, згідно якої просив достроково з 26.02.2016 розірвати договір оперативного лізингу №1 від 12.02.2015 та надав для підписання три примірника угоди про розірвання зазначеного договору.

Однак, зазначена пропозиція позивача залишилась без задоволення з боку відповідачів.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до п. 10.5 договору договір може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України визначено договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що укладання додаткових угод з урахуванням п. 3.2 договору фактично є погодженням ціни договору, у вигляді орендної плати, яка є обовязковою (істотною) умовою договору.

Відтак, на думку позивача, неукладення Додаткової угоди №2 зі сторони відповідача 1 позбавило позивача на те, що він розраховував при укладенні договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015.

Суд критично оцінює зазначені твердження позивача з огляду на наступне.

Як було встановлено судом, фактично розмір орендної плати визначений в п. 3.2 договору та п. 1 додаткової угоди №2 є ідентичним і становить 86 712,50 грн за один місяць.

Зазначений розмір орендної плати був погоджений згідно договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015, відтак договір містив зазначену істотну умову договору.

Крім того, слід зазначити, що станом на дату прийняття рішення, як було встановлено вище судом, заборгованість з орендної плати за опалювальний сезон 2015 2016 року повністю погашена. При цьому, суд звертає увагу, що позивачем було прийнято здійснену відповідачем 2 оплату за оренду за опалювальний сезон 2015-2016 року.

Про погодження вказаної суми також свідчить клопотання позивача (вх. №9305/16 від 28.04.2016) про припинення провадження у справі в частині стягнення 164 860,91 грн заборгованості з орендної плати.

Відтак, право позивача на отримання орендної плати у визначеному сторонами розмірі не було порушено.

Сторони досягли згоди щодо розміру орендної плати на опалювальний сезон 2015-2016 року, що підтверджується виконанням відповідачем 2 зазначеної умови щодо здійснення оплати орендних платежів.

Крім того, слід зазначити, що стаття 652 ЦК України, на підставі якої пред'явлено цей позов, передбачає можливість розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності одночасно чотирьох умов, зазначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, а саме:

1) в момент укладення договору сторони керувались тим, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, сама істотна зміна обставин не є підставою для розірвання договору. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень ст. 33 ГПК щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, позивач не надав належних доказів обґрунтування своїх позовних вимог щодо порушення істотних умов договору, що може призвести до його розірвання.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про розірвання договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015 є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Враховучи, що суд припинив провадження у справі в частині вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка» до Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» про стягнення 164 860 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят гривень) 91 коп. боргу з орендної плати згідно договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015, з огляду на те, що відповідач 2 повністю сплатив зазначену суму боргу, але така оплата була здійснена після звернення позивача до суду, тому суд дійшов висновку, що оскільки спір в цій частині виник з вини відповідача 2, відтак судовий збір за позовну вимогу про стягнення 164 860,91 заборгованості у розмірі 2 472,91 грн покладається судом на відповідача 2, у звязку з відмовою в задоволенні позовної вимоги про розірвання договру, судовий збір за цією вимогою покладається на позивача на підставі ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі №911/970/16 в частині вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка» до Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» про стягнення 164 860 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят гривень) 91 коп. боргу з орендної плати згідно договору оперативного лізингу №1 від 12.02.2015.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» (09700, Київська обл., Богуславський район, м. Богуслав, вул. Польова, буд. 46-А; ідентифікаційний код: 33604652) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім «Богуславська сільгосптехніка» (08800, Київська обл., Миронівський район, автодорога Київ-Знамянка 111 кілометр + 200 метрів) 2 472 (дві тисячі чотириста сімдесят дві гривні) 91 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 21.06.2016

Суддя В.М. Антонова