ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 911/1583/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЮРЕНТ

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 17485,85грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність 264 від 06.04.2016);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Товариства з обмеженою відповідальністю ЮРЕНТ (далі ТОВ ЮРЕНТ) звернулось до господарського суду Київської області з позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1О.) про стягнення 17485,85грн у т.ч.:

- 11876,96грн основна заборгованість;

- 3116,76грн пеня за період з 30.09.2015 06.05.2016;

- 2147,61грн проценти за період з 30.09.2015 06.05.2016;

- 344,52грн збитки від інфляції за період з 30.09.2015 06.05.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором № М8/15-0051/311 суборенди нерухомого майна від 16.02.2015, в частині сплати орендної плати у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ФОП ОСОБА_1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

16.02.2015 між ТОВ ЮРЕНТ (далі орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі суборендар) укладено договір №8/15-0051/311 суборенди нерухомого майна (а.с.12-14, зворот, далі договір).

За умовами договору, орендодавець зобовязується передати у строкове платне користування майно вказане у додатку №1 (далі майно, обєкт), а суборендар зобовязується прийняти це майно, своєчасно вносити плату за користування ним та інші платежів передбачені договором і після припинення цього договору повернути майно орендодавцю в належному стані (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, майно передається суборендарю в користування на строк до 31.12.2015 (включно).

Згідно п. 5.2 договору, вартість плати за користування майном встановлюється за домовленістю сторін і зазначається в додатку №1 до цього договору.

Розмір плати за користування за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним 1 (п.5.3 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору, окрім плати за користування майном суборендар сплачує орендодавцю компенсацію вартості спожитих суборендарем комунальних послуг та електроенергії, а також компенсує орендодавцю витрати на експлуатацію і утримання майна.

Згідно п. 5.4 договору, плата за користування майном, компенсація вартості спожитих послуг, витрат на експлуатацію та утримання майна здійснюється суборендарем щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця. При цьому плата за користування майном вноситься суборендарем наперед до 10 числа кожного місяця, а компенсаційні платежі за послуги та витрати спожиті (понесені) у попередньому місяці.

У відповідності до п. 5.6 договору, сторонами для здійснення розрахунків встановлені розрахункові період з першого по останнє число місяця.

Відповідно до п. 5.7 договору, для здійснення розрахунків за вказаним договором орендодавець виписує рахунки на оплату, які суборендар зобовязаний самостійно отримувати не пізніше 5-го числа кожного місяця у орендодавця.

Суборендар сплачує орендодавцю орендну плату та інші платежі, за весь період користування майном, починаючи з дати прийняття майна і закінчуючи датою фактичного повернення майна орендодавцю, що оформлюється актом передачі-приймання майна (п. 5.11 договору).

Згідно п. 7.2.3 договору, до обовязків суборендаря віднесено своєчасно та у повному обсязі сплачувати плату за користування майном та інші платежі, передбачені вказаним договором.

Як встановлено судом, актом від 16.02.2015 (а.с.16) позивач передав, а відповідач прийняв майно, що було предметом обєктом оренди за вказаним договором.

Актом від 30.09.2015 (а.с.17) відповідачем повернуто позивачу обєкт оренди.

Вартість послуг з користування обєктом оренди та інших платежів за час його оренди підтверджується актами надання послуг (а.с.18-25) та складає 25 232,02грн.

Як зазначає позивач відповідачем за виконання умов договору внесено оплату в розмірі 13 355,06грн, так за твердженням позивача заборгованість відповідача за користування орендованим приміщенням складає 11 876,96грн, що підтверджується, зокрема, актом звірки (а.с.26) підписаним між сторонами у справі.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо здійснення орендної плати, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством України.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись з даним позовом, позивачем заявлено до стягнення 11 876,96грн боргу зі сплати орендних платежів за період користування відповідачем орендованим майном, а саме з 16.02.2015 по 30.09.2016.

Відповідачем не надано суду доказів сплати відповідних платежів, хоча строк виконання відповідних зобовязань вже настав, в силу ст.610 ЦК України, є таким, що допустив порушення зобовязань, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 876,96грн заборгованості з оренди, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3116,76грн пені за період з 30.09.2015 по 06.05.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до п. 9.2 договору оренди, за кожен день прострочення внесення суборендарем платежів на вимогу орендодавця сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період зі який сплачується пеня від суми заборгованості.

При цьому, згідно п. 9.9 договору, нарахування штрафних санкцій за порушення зобовязань, не обмежується будь яким строком, здійснюється до моменту повного виконання стороною порушеного нею зобовязання. За домовленістю сторін до вимог орендодавця про стягнення з суборендаря заборгованості з будь-яких платежів, сум збитків та нарахованих штрафних санкцій встановлюється позовна давність у три роки.

Так, як визначено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до чч. 2, 3 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені перевищує максимальний розмір пені, встановленого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Як вбачається з умов договору сторонами погоджено нарахування пені понад строк встановлений ч.6 ст.232 ГК України.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 3116,76грн пені такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 30% річних в розмірі 2147,61грн за період з 30.09.2016 по 06.05.2016 та 344,52грн інфляційних втрат за період з 30.09.2016 по 06.05.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 9.3 договору, у випадку прострочення виконання суборендарем грошового зобовязання, суборендар на вимогу орендодавця сплачує останньому проценти у розмірі 30% річних від простроченої суми

Вимога позивача про стягнення з відповідача 2147,61грн 30% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки їх розмір розраховано правильно.

Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, зо за заявлений позивачем період розмір інфляційних втрат становить 772,00грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, втрати від інфляції, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 344,52грн

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1378,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЮРЕНТ 11 876,96грн основного боргу, 3116,76грн пені, 2147,61грн 30 % річних, 344,52грн інфляційних втрат, а також 1378,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення складено 15.06.2016.

Суддя С.І. Чонгова