ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016р. Справа№ 914/3098/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів Сухович Ю.О. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, при секретарі судових засідань ОСОБА_3, розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк розвитку, м.Київ

до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця, м.Київ

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

про стягнення 1 853 105,94 доларів США

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_7 представник (довіреність №17 від 04.04.2016р.);

від відповідача ОСОБА_8 - представник (довіреність б/н від 18.05.2016р.); ОСОБА_9 - представник (довіреність б/н від 18.05.2016р.); ОСОБА_10 - представник (довіреність б/н від 03.06.2016р.);

від третьої особи: не зявився.

Згідно клопотання представника відповідача запис судового засідання здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 банк розвитку звернулось із позовом до Державного територіально-галузевого об"єднання Львівська залізниця (ухвалою суду від 19.05.2016р. в порядку ст.25 ГПК України замінено правонаступником ОСОБА_4 акціонерним товариством Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця) 1760540,48 доларів США прострочена заборгованість по тілу кредиту, 73798,00 доларів США прострочена заборгованість за процентами, 9646,00 доларів США поточна заборгованість за процентами, 9121,46 доларів США пеня. Згідно заяви про уточнення позовних вимог до стягнення заявлено 1760540,48 доларів США прострочену заборгованість по тілу кредиту, 73798,00 доларів США прострочена заборгованість за процентами, 9646,00 доларів США поточну заборгованість за процентами, 9121,46 доларів США пені, що в гривневому еквіваленті з врахуванням конвертації за офіційним курсом НБУ становить 200945,76 грн. Позивачем визначено ціну позову в сумі 1853106,74 долари США.

Згідно вимог ст.55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою. В ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені), а якщо вони не вказані, - суми їх, визначені суддею.

Згідно ч.3 ст.55 ГПК України ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Позивач при поданні позову невірно визначив ціну позову, а саме вказав 1853106,74 доларів США, однак при додаванні всіх складових ціни позову (основна заборгованість, проценти, пеня) загальна сума заборгованості становить 1 853 105,94 доларів США.

Хід розгляду справи відображено в ухвалах та протоколах суду.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 19.05.2016р. в порядку ст.25 ГПК України відповідача у справі Державне територіально-галузеве об"єднання Львівська залізниця (Код , 79007, м.Львів, вул.Гоголя,1) замінено його правонаступником ОСОБА_4 акціонерним товариством Українська залізниця (03680, м.Київ, Печерський район, вул. Тверська, будинок 5; Код40075815) в особі регіональної філії Львівська залізниця (79000 Україна, Львів, вул. Гоголя, 1; ).

06.06.2016р. на адресу суду надійшла заява від представника позивача за вих. б/н від 02.06.2016р. (вх.№23587/16), в якій він повідомляє суд про виконання вимог ухвали суду від 19.05.2016р. та просить долучити до матеріалів справи докази надсилання на адресу ПАТ «Укрзалізниця» та його відокремленому підрозділу Регіональній філії «Львівська залізниця», а саме оригінали описів вкладення у цінні листи та оригінали квитанцій УДППЗ «Укрпошта».

Представником позивача в судовому засіданні подано клопотання за вих.№11873 від 08.06.2016р. (вх.№24187/16 від 09.06.2016р.), яким він просить долучити до матеріалів справи копію рішення Виконавчої дирекції ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб №489 від 07.04.2016р. про затвердження переліку реєстру кредиторів ПАТ «ВБР» та копію витягу з такого переліку щодо акцептованої вимоги ДТГО «Львівська залізниця» на суму 385046,38 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Позовні вимоги мотивовані наявністю заборгованості, що виникла у зв"язку з невиконанням відповідачем умов укладеного між сторонами кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р.

Представником відповідача в судовому засіданні подано відзив на позовну заяву за вих. №НЮ-370 від 09.06.2016р. (вх.№24188/16 від 09.06.2016р.). В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили з підстав викладених у вказаному відзиві. Зокрема зазначили, що відповідач не визнає позов у зв"язку з тим, що позовні вимоги заявлені позивачем до закінчення терміну наданого самим же позивачем для дострокового повернення кредиту, відсотків і пені. Таким чином, на момент звернення до суду був відсутній предмет спору. Передчасним зверненням до суду позивач намагався уникнути сплати судового збору, який в звязку із вступом в силу Закону від 22.05.2015 № 484-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» з 01.09.2015р. повинен бути ним сплачений в розмірі 1,5 відсотка від ціни позову. У зв"язку із вказаним, у клопотанні від 06.11.2015 № НЮ-732 відповідач просив керуючись п.1-1 ст.80 ГПК України припинити провадження у справі.

Крім того, відповідач зазначає, що твердження банку про порушення залізницею строків виконання зобовязань за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки з моменту отримання кредиту та включно до березня 2015 року залізниця погашала заборгованість за процентами своєчасно, відповідно до умов кредитного договору, вказаний факт підтверджується долученим банком до позовної заяви розрахунком заборгованості на 21.08.2015р. за кредитною угодою №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р.

Для сплати відсотків по кредиту за березень 2015 року, залізниця 30.03.2015р. згідно платіжного доручення № 245* на свій поточний рахунок №1328 відкритий у банку, зарахувала кошти в сумі 300 000,00 грн. для подальшого перерахування на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США.

01.04.2015р. залізниця відправила банку з використанням системи «Клієнт-Банк» платіжне доручення № 6 для зарахування банком 385 000,00 грн. на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 та оформила відповідну заяву на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США, яка не була виконана Банком без будь-яких пояснень.

У звязку з невиконанням банком заяви на придбання валюти та з метою недопущення прострочення заборгованості за процентами, 01.04.2015р. залізниця направила до банку лист № НФ-11/1128 в якому просила банк надати розяснення щодо можливості купівлі валюти для погашення відсотків на суму вищевказаної заявки в термін до 06.04.2015р., а також розглянути можливість договірного списання банком коштів з поточного рахунку залізниці згідно п.п.3.1.5 кредитного договору.

Внаслідок невиконання банком зазначеної заяви на придбання валюти, залізниця не могла сплатити банкові платіж в квітні місяці 2015 року в сумі 14 952,54 доларів США, що є відсотками за користування кредитом за березень 2015 року.

У звязку з тим, що банк не повідомив залізницю про причини невиконання заяви на придбання валюти, не дав відповіді на згаданий запит залізниці від 01.04.2015р., залізниця листом від 17.04.2015р. № НФ-11/1318 повідомила банк про припинення перерахування коштів для виконання своїх зобовязань за кредитним договором.

Крім того, відповідач зазначив, що банк безпідставно, без пояснення причин, не скористався правом договірного списання коштів з поточного рахунку залізниці, передбаченим пп.3.1.5, 3.1.6 кредитного договору, і при наявності коштів на поточному рахунку залізниці не списав необхідних сум для погашення заборгованості.

Відповідач стверджує, що прострочення платежів за відсотками по кредитному договору в залізниці не настало, у звязку з тим, що несплата залізницею зазначених вище платежів виникла у звязку з тим, що банк не виконав заяви залізниці на придбання валюти, мотивуючи тим, що відповідно до п.1.4 договору банківського рахунку режим функціонування рахунку (ів) клієнта визначається чинним законодавством України. Зокрема, відповідач посилається на ст.339 ГК України; ч.1 ст.1066 ЦК України та норми розділу IV, п.1 глави 3 Розділу II Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління НБУ від 10.08.2005р. №281.

Відповідно до умов договору банківського рахунку та чинного законодавства, банк прострочив виконання заяви залізниці на придбання валюти для погашення кредиту, внаслідок чого залізниця не виконала зобовязання по поверненню відсотків за кредитним договором. У звязку з допущенням банком прострочення, залізниця відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ не вважається такою, що допустила прострочення.

Крім того, відповідач зазначив, що пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. На думку відповідача, вказане обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобовязань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обовязкового продажу валюти (п. 6 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», доповнений згідно із Законом України від 04.07.2014 № 15 86-VII).

Відповідач стверджує, що банк не довів суду наявності правових підстав для односторонньої зміни умов кредитного договору та дострокового погашення кредиту, а тому позов заявлено безпідставно.Залізниця повністю дотрималась чинного порядку купівлі валюти для сплати відсотків банку.

При зверненні з позовом про дострокове повернення позики позивачем не було враховано наявності договору застави товарів в обороті №ZXN.029500.26145.034.

Крім того, кредитним договором не передбачено повернення кредиту частинами, а тому відповідач вважає, що у позивача відсутні підстави вимагати дострокового повернення кредиту. Позивачем у позовній заяві не надано належного правового обгрунтування вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому зазначена вимога не підлягає задоволенню. На думку відповідача факт порушення залізницею строку виконання зобовязань за кредитним договором спростований, тому вимога банку про дострокове погашення кредиту та відсотків, яка ґрунтується на вказаному нікчемному факті не відповідає умовам п. 6.1 кредитного договору та не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач наводить свої зауваження до поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог від 30.10.2015р., вих. № 8423, додаткових пояснень від 25.04.2016р. № 8039. На думку відповідача, даний розрахунок не може бути детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором, зокрема і щодо нарахування пені, та не може бути розрахунком позовних вимог в розумінні ч. 5 ст. 54 ГПК України. У звязку з наведеним, відповідач просить суд не приймати його до уваги при прийнятті рішення у справі.

Відповідач стверджує, що враховуючи те, що прострочення виконання зобовязання за кредитною угодою № ККР0БК0.26145.033 від 12.12.2013р. відбулось з вини позивача, і нарахування пені є безпідставним, та беручи до уваги відсутність у матеріалах справи належного розрахунку сум позовних вимог і пені, просить суд відмовити в стягненні пені та решти суми позовних вимог.

Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання повторно не забезпечила, вимоги ухвал суду не виконала. Факт надсилання третій особі ухвал суду 19.05.2016р. та від 01.06.2016р. про відкладення розгляду спору на 01.06.2016р. та на 09.06.2016р. підтверджується списками згрупованих внутрішніх відправлень рекомендованих листів, та узгоджується з позицією Вищого господарського суду України викладеною у третьому абзаці п.п. 3.9.1 п.п.3.9 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції.

Станом на день розгляду спору (09.06.2016р.) від третьої особи на адресу суду нормативно та документально обґрунтована позиція щодо предмету спору, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили. Ухвалами суду від 19.05.2016р. та від 01.06.2016р. явка уповноваженого представника третьої особи не визнавалась обовязковою.

Слід зазначити, що у матеріалах справи наявне клопотання відповідача за вих. № НЮ-732 від 06.11.2015 про припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, розглянувши яке, суд дійшов висновку відсутності підстав для його задоволення. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як роз"яснено Вищим господарським судом України у п.п.4.4. п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому господарському суду слід мати на увазі, що оскільки відповідний орган не має права скасовувати та вносити зміни до раніше прийнятих ним індивідуальних правових рішень, тобто ненормативних правових актів, що є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання (стосовно відповідних актів органів місцевого самоврядування про це зазначено також у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 N 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009), то такі дії не свідчать про припинення існування предмета спору. Водночас юридична оцінка актів державних та інших органів, прийнятих з питань скасування та внесення змін до згаданих індивідуальних правових рішень, має здійснюватися господарським судом з урахуванням частини другої статті 4 ГПК.

Слід зазначити, що припинення провадження на підставі положень ст.80 ГПК України у тому числі й п.1-1 ч.1 вказаної статті, унеможливлює повторне звернення позивача до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

В даному випадку відсутні підстави припинення провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки передчасне, на думку відповідача, звернення позивача до суду не свідчить про відсутність предмету спору.

Відтак, у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі слід відмовити.

Щодо наявного у матеріалах справи попередньо поданого відповідачем клопотання за вих. № НЮ-764 від 17.11.2015р. (вх.№5386/15 від 17.11.2015р.) з врахуванням додаткових обґрунтувань до нього (вх.№878/16 від 12.01.2016р.) про зупинення провадження у справі до розгляду окружним адміністративним судом м.Києва справи №826/23916/15 за позовом ДП Львівський автонавантажувач до ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб за участі третьої особи ОСОБА_11 та третьої особи ОСОБА_12 про визнання протиправним і нечинним протокольного рішення виконавчої дирекції ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ ОСОБА_5 банк розвитку ОСОБА_11 до дати отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку та визнання протиправним і нечинним наказу директора-розпорядника ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_12 №111 від 30.03.2015р. яким продовжено з 28.03.2015р. повноваження уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_11 до дати отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, суд дійшов висновку відсутності підстав для його розгляду по суті, з огляду на те, що у судовому засіданні 09.06.2016р. представник відповідача ОСОБА_8 усно повідомив суд про те, що вказане клопотання відповідачем станом на 09.06.2016р. не підтримується.

Попередньо подане відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у вигляді пені (вх.№16900/16 від 18.04.2016р.) судом по суті не розглядається, оскільки, як заявив представник відповідача ОСОБА_8А у судовому засіданні 09.06.2016р., він не підтримує дане клопотання, оскільки вважає нарахування пені безпідставним та просить відмовити у її стягненні повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника третьої особи, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представників відповідача, суд,-

встановив:

12.12.2013р. між ОСОБА_4 акціонерним товариством ОСОБА_5 банк розвитку (надалі - банк) в особі Голови Правління ОСОБА_13, яка діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_14 11.06.2012р. за реєстровим №1300 та Державним територіально-галузевим обєднанням Львівська залізниця (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця) (надалі - позичальник) в особі заступника начальника ДТГО Львівська залізниця з економічних питань ОСОБА_15, який діє на підставі довіреності, виданої начальником ДТГО Львівська залізниця ОСОБА_16 за №НЮ-163 від 01.01.2013р. було укладено кредитний договір №KKPOSKD.26145.033 (надалі - кредитний договір).

Кредитний договір укладено за результатом конкурсних торгів, що підтверджується Повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів від 12.11.2013р. за погодженням з Міністерством Фінансів України (лист Мінфіну від 24.12.2013р. №31-12110-19-10/37665).

За умовами п.1.1. кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти, надалі по тексту кредит на умовах, визначених цим договором. Сторони встановлюють, що зобовязання банку з надання кредиту не є безвідкличними.

Відповідно до п.1.1.1. кредитного договору банк відкриває позичальнику поновлювальну кредитну лінію у сумі, яка не може перевищувати 1760540,48 доларів США (один мільйон сімсот шістдесят тисяч пятсот сорок доларів США 48 центів) (ліміт кредитної лінії).

За умовами п.1.1.3. кредитного договору строк користування кредитом 3 роки з дати отримання позичальником першого траншу кредитних коштів. Моментом (днем) отримання позичальником кредиту вважається день перерахування банком грошових коштів першого траншу кредиту на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника.

Згідно п.1.1.4. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом 10,0% (десять) відсотків річних.

За умовами п.1.2. кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для виконання програми капітальних інвестицій та на поповнення обігових коштів, у тому числі рефінансування запозичень.

Відповідно до п.1.3. кредитного договору рахунок для погашення кредиту, сплати відсотків 2263.

За умовами п.2.3. кредитного договору моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника.

Згідно п.2.4. кредитного договору період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

За умовами п.2.5. кредитного договору позичальник користується кредитними коштами за наступним графіком зменшення ліміту кредитної лінії: дата початку строку дії ліміту 12 грудня 2013 року; дата закінчення строку дії ліміту 3 роки з дати отримання позичальником першого траншу кредитних коштів; діючий ліміт кредитної лінії 1760540,48 доларів США (один мільйон сімсот шістдесят тисяч пятсот сорок доларів США 48 центів).

При не виконанні графіка зменшення ліміту в зазначений строк, після дати закінчення строку дії ліміту, починаючи з наступного дня сума зменшення ліміту вважається простроченою. При цьому банк призупиняє подальше надання кредиту згідно п.3.1.9. цього договору.

За умовами п.2.7. та п.2.8. кредитного договору розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами (методом факт/факт), виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається.

За умовами п.2.9. кредитного договору погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: в першу чергу витрати банку, повязані з одержанням виконання по цьому договору (витрати, повязані з реалізацією заставного майна, витрати на сплату судового збору та інших обовязкових платежів, витрати на юридичну допомогу, витрати, повязані зі зверненням стягнення на заставне майно тощо); в другу чергу прострочена заборгованість за процентами; в третю чергу нараховані проценти; в четверту чергу прострочена заборгованість за основною сумою боргу; в пяту чергу основна сума боргу; в шосту чергу штрафи пені та витрати/збитки банку, які виникли при супроводі кредиту, передбачені п.п.6.2., 6.3., 6.4. договору, якщо такі мали місце. Банк може змінити порядок погашення заборгованості на власний розсуд. Зміни порядку погашення заборгованості за цим договором здійснюється без укладання додаткової угоди шляхом направлення листа за допомогою програмного комплексу «Клієнт-Банк» та/або рекомендованою чи курєрською поштою за вказаними в договорі адресами сторін, або особистого вручення позичальнику.

За умовами п.2.9.1. кредитного договору у разі дострокового часткового погашення кредиту погашається основна сума боргу при відсутності простроченої заборгованості за кредитом.

Згідно п.2.9.2. кредитного договору у разі дострокового повного погашення кредиту заборгованість погашається в черговості погашення, що зазначена в п.2.9.

За умовами п.3.2.1. кредитного договору банк зобовязаний відкрити для обслуговування кредиту рахунок, зазначений в п.1.3.

Відповідно до п.4.2.1. кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

За умовами п.4.2.4. кредитного договору позичальник зобовязаний у період дії даного кредитного договору: укласти з банком договір банківського поточного рахунку не пізніше дати укладання цього договору; перевести надходження по господарським договорам, майнові права на отримання грошових коштів, по яким будуть передані в заставу банку на поточний рахунок відкритий в банку (згідно Постанови НБУ №23 від 25.01.2012р.).

Відповідно до п.6.1. кредитного договору сторони погодили, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредиту, банк, на свій розсуд має право, зокрема змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобовязань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. При цьому, згідно зі ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобовязаннями, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату. У цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування ним, повністю виконати інші зобовязання за договором.

За умовами п.6.3. кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

06.01.2015р. між ОСОБА_4 акціонерним товариством ОСОБА_5 банк розвитку (надалі - банк) в особі уповноваженої особи ОСОБА_6 грантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВБР» ОСОБА_11, який діє на підставі рішення Виконавчої дирекції ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб №132 від 27.11.2014р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР» та Державним територіально-галузевим обєднанням Львівська залізниця (надалі - позичальник) в особі виконуючого обовязки начальника фінансово-економічної служби ДТГО Львівська залізниця ОСОБА_10, яка діє на підставі довіреності, виданої начальником залізниці ОСОБА_16 25.12.2014р. за №НЮ-1100, було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. (надалі додаткова угода №1).

Відповідно до п.1. додаткової угоди №1 сторони погодили внести зміни до п.2.4. розділу 2 «Порядок надання і повернення кредиту та сплати процентів» кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. і викласти у наступній редакції: «Період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. В січні 2015р. період сплати відсотків: з 1-го по 12-е включно. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими».

На виконання умов кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. та відповідно до заяв відповідача, банком надано відповідачу кредитні кошти в сумі 1760540,48 доларів США (один мільйон сімсот шістдесят тисяч пятсот сорок доларів США 48 центів), шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача №1328, відкритий в ПАТ «ВБР», що підтверджується меморіальним валютним ордером №983194 від 08.01.2014 року та не заперечується відповідачем.

На підставі постанови правління ОСОБА_17 банку України від 27.11.2014р. №743 "Про віднесення ОСОБА_4 акціонерного товариства "ОСОБА_5 банк розвитку" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014р. №132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ОСОБА_5 банк розвитку", згідно з яким з 28.11.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ОСОБА_5 банк розвитку". Відповідно до наказу №1 від 28.11.2014р., до виконання повноважень уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації приступив п.Міхно Сергій Семенович.

Згідно ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до повноважень уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Керуючись ч.4 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення №44 від 27.02.2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ОСОБА_5 банк розвитку" до 27.03.2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ОСОБА_5 банк розвитку" ОСОБА_11 до 27.03.2015р. включно.

Згідно наказу №111 від 30.03.2015р. «Про продовження повноважень уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ОСОБА_5 банк розвитку" продовжено повноваження ОСОБА_11 до дня отримання ОСОБА_6 рішення ОСОБА_17 банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "ОСОБА_5 банк розвитку", про що свідчить інформація розміщена на сайті ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб.

З матеріалів справи вбачається, що для сплати відсотків по кредиту за березень 2015 року, відповідач 30.03.2015р. згідно платіжного доручення № 245* на свій поточний рахунок №1328 відкритий у банку, зарахував кошти в сумі 300 000,00 грн. для подальшого перерахування на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США.

01.04.2015р. відповідач надіслав банку з використанням системи «Клієнт-Банк» платіжне доручення № 6 для зарахування банком 385 000,00 грн. на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 та оформив відповідну заяву на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США, проте банком дана заява не була виконана.

У звязку з невиконанням позивачем заяви на придбання валюти 01.04.2015р. відповідач направив до позивача лист № НФ-11/1128 в якому просив банк надати розяснення щодо можливості купівлі валюти для погашення відсотків на суму вищевказаної заявки в термін до 06.04.2015р., а також розглянути можливість договірного списання банком коштів з поточного рахунку залізниці згідно п.п.3.1.5 кредитного договору.

Не отримавши відповіді від позивача, відповідач листом від 17.04.2015р. №НФ-11/1318 повідомив банк про припинення перерахування коштів для виконання своїх зобов"язань за кредитним договором.

21.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням №5612, в якому зазначив про те, що у звязку із порушенням відповідачем термінів виконання зобовязань згідно п.п.2.4., 2.5. кредитного договору банк керуючись ст.212, 611, 651 ЦК України та п.6.1. кредитного договору змінює умови кредитного договору та вимагає дострокового повернення кредиту, оплати процентів та виконання інших зобовязань, передбачених кредитним договором за його користування в строк до 31.08.2015р. включно.

Відповідач отримав вищенаведене повідомлення 27.08.2015р., що підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення штрихкодовий ідентифікатор №79 5 (том I стор.78), проте залишив його без відповіді та задоволення.

У зв"язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р., щодо сплати кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позивач посилається на наявність простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 760 540,48 доларів США, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 73 798,00 доларів США, поточної заборгованості за процентами у розмірі 9 646,00 доларів США.

Позивач керуючись умовами п.6.3. договору, у звязку із порушенням строків сплати процентів за користування кредитом, нарахував відповідачу пеню, яка в гривневому еквіваленті складає 200 945,76 грн.

Оскільки відповідачем не виконано умови кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р., позивач просить стягнути з відповідача 1760540,48 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту, 73798,00 доларів США простроченої заборгованості за процентами, 9646,00 доларів США поточної заборгованості за процентами та 200 945,76 грн. пені.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 12.12.2013р. між ОСОБА_4 акціонерним товариством ОСОБА_5 банк розвитку (надалі - банк) та Державним територіально-галузевим обєднанням Львівська залізниця (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця) (надалі - позичальник) було укладено кредитний договір №KKPOSKD.26145.033 (надалі - кредитний договір).

Кредитний договір укладено за результатом конкурсних торгів, що підтверджується повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів від 12.11.2013р. за погодженням з Міністерством Фінансів України (лист Мінфіну від 24.12.2013р. №31-12110-19-10/37665).

На виконання умов кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. та відповідно до заяв відповідача, банком надано відповідачу кредитні кошти в сумі 1760540,48 доларів США (один мільйон сімсот шістдесят тисяч пятсот сорок доларів США 48 центів). Вказана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним валютним ордером №983194 від 08.01.2014 року та випискою по рахунку та не заперечується відповідачем.

06.01.2015р. між ОСОБА_4 акціонерним товариством ОСОБА_5 банк розвитку (надалі - банк) в особі уповноваженої особи ОСОБА_6 грантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ВБР» ОСОБА_11 та Державним територіально-галузевим обєднанням Львівська залізниця (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця) (надалі - позичальник) було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. (надалі додаткова угода №1), якою сторони погодили внести зміни до п.2.4. розділу 2 «Порядок надання і повернення кредиту та сплати процентів» кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. і виклали п.2.4. у новій редакції.

З матеріалів справи вбачається, що для сплати відсотків по кредиту за березень 2015 року, відповідач 30.03.2015р. згідно платіжного доручення № 245* на свій поточний рахунок №1328 відкритий у банку, зарахував кошти в сумі 300 000,00 грн. для подальшого перерахування на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США.

01.04.2015р. відповідач відправив банку з використанням системи «Клієнт-Банк» платіжне доручення № 6 для зарахування банком 385 000,00 грн. на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2900 та оформив відповідну заяву на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США, проте банком дана заява не була виконана.

У звязку з невиконанням позивачем заяви на придбання валюти 01.04.2015р. відповідач направив до позивача лист № НФ-11/1128 в якому просив банк надати розяснення щодо можливості купівлі валюти для погашення відсотків на суму вищевказаної заявки в термін до 06.04.2015р., а також розглянути можливість договірного списання банком коштів з поточного рахунку залізниці згідно п.п.3.1.5 кредитного договору

Не отримавши відповідь від позивача, відповідач направив лист від 17.04.2015р. №НФ-11/1318 про припинення перерахування коштів для виконання своїх зобов"язань за кредитним договором.

Згідно ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно п.4.2.1 кредитного договору позичальник зобов"язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії та виконувати всі свої зобов"язання у повному обсязі та у строки, передбачені кредитним договором.

Слід зазначити, що проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.2.4. кредитного договору період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Згідно укладеної між сторонами додаткової угоди №1 до кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. сторони погодили внести зміни до п.2.4. розділу 2 «Порядок надання і повернення кредиту та сплати процентів» кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р. і виклали п.2.4. у новій редакції, згідно якої період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. В січні 2015р. період сплати відсотків: з 1-го по 12-е включно. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Купівля іноземної валюти у т.ч. з метою виконання зобов»язань за кредитними операціями регламентується постановою Правління ОСОБА_17 банку України від 10.08.2005р. №281 якою затверджено «Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою» (далі по тексту - Положення).

Так, згідно п.п. «а» п.1 глави 3 розділу ІІ Положення, купувати, обмінювати іноземну валюту у випадках, передбачених законодавством України, з метою виконання зобов»язань резидента-позичальника, що не є суб»єктом ринку, за кредитним договором (договором позики) має право лише суб"єкт ринку, від якого отримано кредит (позику), а в разі отримання кредиту від банківського консорціуму уповноважений банк, який визначено головним, або кожний уповноважений банк-власник у межах наданих ним коштів відповідно до умов договору.

Згідно п.2 розділу ІІІ Положення, суб»єкт ринку зобов"язаний зараховувати куплену, обміняну за дорученням клієнтів іноземну валюту на поточні рахунки клієнтів.

Таким чином, згідно Положення, купувати іноземну валюту з метою виконання зобов»язань за кредитними договорами клієнтів банку має право тільки банк, при цьому лише з використанням поточних рахунків клієнтів, які є заблоковані на списання коштів. У зв»язку з чим банк вимушений був повертати заяви на купівлю іноземної валюти клієнтів без виконання.

Кошти в гривнях, які були перераховані відповідачем для купівлі іноземної валюти на аналітичний рахунок не надійшли, оскільки у звязку з введенням тимчасової адміністрації в ПАТ ВБР платіжні доручення щодо такого перерахунку залишені без виконання на підставі п.1 ч.5 ст.36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, якою передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, з моменту запровадження тимчасової адміністрації банку та перехід в стадію ліквідації норми Закону є пріоритетними щодо правовідносин, учасником яких є позивач.

Відповідно до п.6 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації дозволяється здійснення купівлі іноземної валюти юридичними особами для погашення ними зобов»язань за кредитними договорами, що виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами ОСОБА_6.

У зв»язку із запровадженням тимчасової адміністрації в ПАТ «ОСОБА_5 банк розвитку» та ліквідації, Уповноважена особа ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб з метою збереження активів звернулась до відповідача для повернення кредитних коштів, у зв»язку з порушенням умов кредитного договору.

Відтак, посилання відповідача на умисне невиконання ПАТ ВБР платіжного доручення №245* від 30.03.2015р., що призвело до порушення ДТГО Львівська залізниця умов кредитного договору є безпідставним.

Відповідно до п.6.1. кредитного договору сторони погодили, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених умовами даного договору, у тому числі при порушенні цільового використання кредиту, банк, на свій розсуд має право, зокрема змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, виконання інших зобовязань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. При цьому, згідно зі ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобовязаннями, строки виконання яких не настали, строки вважаються такими, що настали в зазначену в повідомленні дату. У цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування ним, повністю виконати інші зобовязання за договором.

У зв"язку з порушенням відповідачем зобов"язань за кредитним договором, 21.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням №5612, про те, що у звязку із порушенням відповідачем термінів виконання зобовязань згідно п.п.2.4., 2.5. кредитного договору банк керуючись ст.212, 611, 651 ЦК України та п.6.1. кредитного договору змінює умови кредитного договору та вимагає дострокового повернення кредиту, оплати процентів та виконання інших зобовязань, передбачених кредитним договором за його користування в строк до 31.08.2015р. включно.

Відповідач отримав вищенаведене повідомлення 27.08.2015р., що підтверджується долученим позивачем до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення штрихкодовий ідентифікатор №79 5, проте, відповідач залишив його без відповіді та задоволення.

Вимога банку про дострокове повернення коштів не є зміною умов кредитного договору.

Умови розірвання договору визначені у ст.625 ЦК України. Так, вказаною нормою визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Слід зазначити, що звернення позивача до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

У силу ч.2 ст.1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст. 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Вимога позивача про дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань чи їх зміни та є належним способом захисту порушеного права.

Відповідачем не виконано умови кредитного договору №KKPOSKD.26145.033 від 12.12.2013р., щодо сплати кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, відтак станом на 21.08.2015р. за розрахунками позивача у відповідача існує прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 1760540,48 доларів США, прострочена заборгованість за процентами у розмірі 73798,00 доларів США, поточна заборгованість за процентами у розмірі 9646,00 доларів США.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем кредиту відповідачу, проте факт повернення грошових коштів, процентів за їх використання відповідачем не доведений.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Положенням ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ч.1-2 п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-08/369 від 29.06.2010 року Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю). При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. З огляду на те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором (ст. 1054 ЦК) в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (позиція Верховного суду України викладена у постанові від 10.02.2016р. у справі №6-1680 цс15).

Враховуючи, що в матеріалах справи наявна Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій видана позивачу ОСОБА_17 банком України 02.12.2013р. за №253-3, відтак позивач правомірно просить стягнути прострочену заборгованість та проценти за кредитним договором в іноземній валюті.

З огляду на викладене та дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок боргу, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1760540,48 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту, 73798,00 доларів США простроченої заборгованості за процентами, 9646,00 доларів США поточної заборгованості за процентами є правомірними, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до умов п.6.3. кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за процентами за кожний день прострочення.

На виконання вимог суду щодо надати розрахунку пені у національній валюті України враховуючи те, що НБУ встановлює розмір подвійної облікової ставки для гривні, а не для іноземної валюти (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 3-29гс15 від 01.04.2015.), позивачем долучено розрахунок пені у гривневому еквіваленті.

Як вбачається із заяви про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 200 945,76 грн. пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи, що згідно умов кредитного договору відсотки за користування кредитними коштами нараховуються щоденно, однак пеня за прострочення сплати відсотків має нараховуватись на суму прострочених відсотків за місяць і таке нарахування має проводитись протягом шести місяців, по кожному місячному платежу, враховуючи зміну курсу валюти, після проведеного судом перерахунку, останній дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягала б більша сума пені, ніж просить стягнути позивач. Однак, враховуючи, що суд не має права виходити за межі позовних вимог, позивачем така заява не подавалась, позовні вимоги не збільшувались, отже до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 200 945,76 грн. в межах заявлених позовних вимог.

В ході розгляду спору, відповідач (ДТГО "Львівська залізниця") заявляв клопотання (вх.№16900/16 від 18.04.2016р.; том 4, а.с.113) про зменшення розміру пені, однак, як вже було вказано в описовій частині рішення, у судовому засіданні 09.06.2016р. представник правонаступника відповідача не підтримував вказане клопотання, при цьому заперечуючи повністю нарахування пені, у стягненні якої просив відмовити.

Щодо зауважень відповідача про невчинення банком дій на договірне списання коштів з поточного рахунку залізниці, передбачених п.п.3.1.5, 3.1.6 кредитного договору, для погашення заборгованості, слід зазначити, що такі дії є правом банку, а не його обов"язком. Відтак невикористання банком свого права на вчинення таких дій, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов"язку виконання умов кредитного договору.

Щодо заперечень відповідача про передчасне звернення позивача із позовом про дострокове повернення кредитних коштів, слід зазначити, що вони є безпідставними, оскільки протягом розгляду спору по суті відповідач не подав жодних доказів повного або часткового виконання зобов"язань за кредитним договором. Такі заперечення наводяться відповідачем з метою ухилення від виконання своїх зобов"язань за кредитним договором.

Відповідач зазначає, що при зверненні з позовом про дострокове повернення позики позивачем не було враховано наявності договору застави товарів в обороті №ZXN.029500.26145.034.

З цього приводу слід зазначити, що право банку за рахунок забезпечення виконання кредитного договору вжити заходів до погашення відповідачем заборгованості, може бути реалізоване позивачем окремо, шляхом звернення з іншим позовом до відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2016р. відповідачем було подано заяву про задоволення вимог кредитора за договором банківського поточного рахунку від 07.03.2012р. «TF.26145.001 в сумі 385 046,38 грн.

Із долученого представником позивача до матеріалів справи рішення виконавчої дирекції ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб №489 від 07.04.2016р. вбачається, що відповідно до п.12 ч.5 ст.12 та ч.5 ст.49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб виконавча дирекція ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб вирішила затвердити перелік (реєстр) вимог кредиторів ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк розвитку, акцептованих уповноваженою особою ОСОБА_6. Загальна сума реєстру акцептованих вимог кредиторів становить ,51 грн. Зокрема із витягу з такого переліку вбачається, що 15.01.2016р. акцептовані вимоги ДТГО «Львівська залізниця» на суму 385046,38 грн.

На підставі постанови Правління ОСОБА_17 банку України від 21.12.2015 №914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_4 акціонерного товариства «ОСОБА_5 РОЗВИТКУ», виконавчою дирекцією ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 року №234 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу ОСОБА_6 та делегувано їй всі повноваженя ліквідатора в ОСОБА_4 акціонерному товаристві «ОСОБА_5 РОЗВИТКУ» (далі - ПАТ «ВБР») з 23 грудня 2015 року. Відповідно до наказу №441 від 22.12.2015 Про початок процедури ліквідації ПАТ ВБР та делегування повноважень ліквідатора банку, до виконання повноважень уповноваженої особи ОСОБА_6 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_4 акціонерного товариста ОСОБА_5 Розвитку приступив п. Міхно Сергій Семенович терміном на два роки з 23.12.2015 року по 22.12.2017 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої ОСОБА_6 суми відшкодування за вкладами.

Відповідно до ч.2. ст.49 Закону протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону ОСОБА_6 здійснює такі заходи: 1) суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні ОСОБА_6, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами ОСОБА_6.

Відтак, кошти відповідача, які надійшли банку для подальшого перерахування на купівлю валюти в сумі 14 952,54 доларів США для погашення процентів, будуть повернуті залізниці відповідно до встановленої ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" черговості та порядку задоволення вимог до банку.

З врахуванням законних підстав щодо відмови позивача у проведенні конвертації валюти для погашення відповідачем процентів за користування кредитними коштами, несплати коштів у відповідності до умов кредитного договору на відповідний рахунок та заявлення відповідачем на таку суму кредиторських вимог, підтверджує порушення відповідачем умов кредитного договору щодо повної та своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку підставності позовних вимог, до задоволення, шляхом стягнення з відповідача 1760540,48 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту, 73798,00 доларів США простроченої заборгованості за процентами, 9646,00 доларів США поточної заборгованості за процентами та 200 945,76 грн. пені.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк розвитку подана до поштового відділення звязку для її надіслання до суду 28.08.2015р., вказана обставина вбачається із наявного у матеріалах справи бланку опису вкладення у цінний лист складеного при надсиланні позовної заяви до суду, з проставленим відбитком календарного штемпеля поштовим відділенням звязку. Ця ж дата проставлена й на поштовому конверті в якому позовна заява надійшла на адресу суду.

Станом на 28.08.2015р. позивач був звільнений від сплати судового збору в силу положень п.22 ст.5 Закону України Про судовий збір (в редакції, що діяла до 01.09.2015р).

У п.4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013, №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розяснено питання, щодо розподілу судового збору між сторонами, зокрема: у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору: якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується; у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Частиною другою ст. 4 Закону України Про судовий збір (в редакції, що діяла до 01.09.2015р.) встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зважаючи, що позовна заява подана до поштового відділення зв"язку для її надсилання до суду 28.08.2015р., тобто до набрання чинності змін до Закону України Про судовий збір відтак, позивач повинен був сплатити у даній справі судовий збір в сумі 73 080,00 грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відтак, судовий збір в сумі 73 080,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст. 49, 52 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, ст.ст.11, 525, 610-612, 627-629, 1048, 1054, 1056 ЦК України, ст.ст.174, 193, 229, 230-232, 346 ГК України, ст.ст. 33, 43, 49, 55, 75, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд. 5; ) в особі регіональної філії Львівська залізниця (79007, м.Львів, Галицький район, вул. Гоголя, буд. 1; ) на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_5 банк розвитку (01135, м.Київ, Шевченківський район, вул.Чорновола Вячеслава, буд.25; ) 1 760 540,48 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту, 73 798,00 доларів США простроченої заборгованості за процентами, 9 646,00 доларів США поточної заборгованості за процентами, 200 945,76 грн. пені.

3. Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м.Київ, Печерський район, вул. Тверська, буд. 5; ) в особі регіональної філії Львівська залізниця (79007, м.Львів, Галицький район, вул. Гоголя, буд. 1; ) в дохід державного бюджету 73 080,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 14.06.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Ділай У.І.