КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/2341/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Рибчич А.В.

За участю представників:

від позивача: Случак О. О. - представник за довіреністю від 24.04.2016

від відповідача 1: не з'явились

від відповідача 2: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016

у справі № 910/2341/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю

до 1. Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві

2. Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про стягнення 10 856,20 грн. шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяви про залучення співвідповідача (а.с. 39-40), заявлено про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно майнової шкоди в сумі 10 856,20 грн., яка завдана позивачу тим, що відповідач 1 під час виконавчого провадження з виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/9565/13 несвоєчасно перерахував кошти, стягнуті з позивача (відповідача та боржника у справі № 910/9565/13) на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» (позивача та кредитора у справі № 910/9565/13), та дорівнює сумі інфляційних втрат та 3 % річних, стягнутих за період з 16.10.2014 до 25.12.2014 з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/2683/15-г.

Рішенням Господарського суду міста Києва 06.04.2016, повний текст якого складений 11.04.2016, у справі № 910/2341/16 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:

- відповідно до положень статті 11, частини 1 статті 509, частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у простроченому зобов'язанні зі сплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008 є Фірма «Т.М.М.» та ТОВ «Ласка Лізинг» (після заміни кредитора ТОВ «Мега Торг ЛТД»);

- виходячи з приписів чинного законодавства (ч. 1 ст. 511, ч. 1 ст. 527, ст. 599, ч. 1 ст. 625, п. 4 ч. 1 ст. 532, ч. 2 ст. 532, ст. 537 ЦК України), належним кредитором у зобов'язанні щодо отримання лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008 (зокрема, у сумі 173 696,55 грн.), стягнутих за рішенням суду у справі № 910/9565/13, є ТОВ «Мега Торг ЛТД», а не відповідач 1, як помилково вважає позивач. А у разі відсутності ТОВ «Мега Торг ЛТД» у місцезнаходженні (відсутності його платіжних реквізитів, незнання їх позивачем) або його ухилення від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку, то належним виконанням спірного зобов'язання було б внесення суми боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори (і лише за наявності зазначених умов);

- спірні інфляційні втрати та 3% річних (у т.ч. нараховані ТОВ «Мега Торг ЛТД» за період з 16.10.2014 до 25.12.2014) були нараховані позивачу не у зв'язку з несвоєчасним стягненням відповідачем 1 суми заборгованості за договором фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008, а у зв'язку із простроченням виконанням позивачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008, що підтверджується, зокрема, і рішенням суду у справі № 910/2683/15-г;

- отже, причиною нарахування спірної суми інфляційних втрат та 3% річних є несвоєчасне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008, тобто бездіяльність саме позивача (а не відповідачів) з приводу невиконання договору фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008, яка призвела до порушення позивачем договірного зобов'язання та стала підставою для нарахування йому інфляційних втрат та 3% річних;

- за таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідного причинного зв'язку між поведінкою відповідачів та збитками, завданням яких позивачем обґрунтовані позовні вимоги, тобто, що саме бездіяльність відповідачів стала єдиною, прямою та виключною підставою для стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008.

Крім того, посилання позивача на бездіяльність державного виконавця та не вчинення обов'язку щодо своєчасного перерахування коштів ТОВ «Мега Торг ЛТД» відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» судом першої інстанції відхилені з тих підстав, що указаний закон не є забороною та перешкодою виконати позивачем зобов'язання за спірним договором щодо погашення заборгованості належним чином і належному кредитору та повідомити про це державного виконавця як про добровільне виконання рішення.

Не погоджуючись з рішенням, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 по справі № 910/2341/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що оспорюване рішення прийнято з порушенням чинних норм матеріального права та порушенням норм процесуального права відносно повноти, всебічності та об'єктивності розгляду справи.

Так, апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору сторін по суті не було прийнято до уваги приписи ст. 1173 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, в той час як порушення встановлених строків для перерахування коштів, які надійшли на депозитний рахунок відповідача 1, стягувачу свідчить про протиправністю дій та наявність вини з боку відповідача 1.

Ухвалою від 20.05.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Розпорядженням начальника відділу від 06.06.2016 № 09-52/2053/16, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2341/16.

Згідно з Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2016, справу № 910/2341/16 призначено колегії суддів: Калатай Н.Ф. (головуючий суддя), Рябуха В.І., Ропій Л.М.

Ухвалою від 07.06.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю прийнято до провадження.

Відповідач 1 та відповідач 2 представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 1 та відповідача 2 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

11.04.2008 позивач як лізингоодержувач та ТОВ «Ласка Лізинг» як лізингодавець уклали договір фінансового лізингу № 1288/04/2008 (далі Договір) (а.с. 20-28), відповідно до умов якого ТОВ «Ласка Лізинг» прийняла на себе зобов'язання набути у свою власність транспортний засіб (характеристики якого встановлені в п. 1.1 Договору - примітка суду) та передати його без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації позивачу в якості предмету лізингу у тимчасове володіння та користування за плату.

На виконання умов Договору ТОВ «Ласка Лізинг» передало позивачу предмет лізингу, в той час як позивач свій обов'язок по своєчасні та у повному обсязі сплаті лізингових платежів не виконав.

Вказані обставини досліджуватись та були встановлені під час розгляду господарськими судами справи № 910/9565/13 за позовом ТОВ «Ласка Лізинг» до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 184 053,30 грн., рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014, у якій до стягнення з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ТОВ «Ласка Лізинг» присуджено 173 696,55 грн. основного боргу, 6 470,29 грн. неустойки, 3 746,15 грн. 3% річних, 140,31 грн. інфляційних втрат та 3 681,10 грн. судового збору, а всього 187 734,40 грн.

На виконання зазначеного рішення видано відповідний судовий наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 у справі № 910/9565/13, з огляду на укладення 05.12.2013 між ТОВ «Ласка Лізинг» як кредитором та ТОВ «Мега Торг ЛТД» як набувачем договору відступлення права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) № 210/11-2013, на підставі статті 25 ГПК України замінено стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД», тобто ТОВ «Мега Торг ЛТД» стало новим кредитором у зобов'язанні за Договором (у тому числі й щодо отримання стягнутої за рішенням суду у справі № 910/9565/13 заборгованості).

Враховуючи, що позивачем у цій справі рішення суду у справі № 910/9565/13 в добровільному порядку виконано не було, за заявою стягувача було відкрито відповідне виконавче провадження, в межах якого вказане рішення суду і було виконано шляхом зарахування 26.12.2014 на рахунок стягувача 187 734,40 грн.

З огляду на несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 910/9565/13, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг ЛТД» звернулось до суду з позовом до Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення з нього за прострочення сплати лізингових платежів за Договором за період з 14.05.2013 по 25.12.2014 інфляційних втрат в сумі 44 056,44 грн. та 3% річні в сумі 8 010 грн., а всього 52 066,44 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2015, у справі № 910/2683/15-г позов задоволено повністю, до стягнення з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» присуджено 52 066,44 грн. та 1 827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Факт виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2683/15-г підтверджується належним чином засвідченими копіями виписки по особовому рахунку позивача (а.с. 19) та розпорядження № 42968702/3, затвердженого 31.07.2015 накальником відповідача 1 (а.с. 30-31).

Всі факти, які встановлені судовими рішеннями у справах № 910/9565/13 та № 910/2683/15-г, що набрали законної сили, в силу приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, не потребуються доведення під час розгляду цієї справи по суті.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що з нього під час примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2013 у справі № 910/9565/13 відповідачем 1 у порядку виконавчого провадження 16.10.2014 примусово списано грошові кошти в сумі 187 734,40 грн., проте на рахунок ТОВ «Мега Торг ЛТД» вказані кошти відповідачем 1 перераховані лише 26.12.2014, а відтак, несвоєчасне отримання ТОВ «Мега Торг ЛТД» грошових коштів в період з 16.10.2014 до 25.12.2014, фактично, відбулось внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача 1, з огляду на що останній має відшкодувати позивачеві стягнуті з нього рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2015 у справі № 910/2683/15-г інфляційні витрати та 3 % річних за період з 16.10.2014 до 25.12.2014, які за наведеним у позові розрахунком позивача дорівнюють 10 856,20 грн.

Факт примусового списання з позивача 16.10.2014 коштів Господарського суду міста Києва від 19.06.2013 у справі № 910/9565/13 підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 18), з якої слідує, що 16.10.2014 з рахунку позивача примусово списано 621 905,44 грн., з яких 187 734,40 грн. - на виконання рішення суду у справі № 910/9565-13 (вказаний факт також встановлений вищезгаданим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 у справі № 910/2683/15-г (а.с. 12-17) і не потребує доведення), а факт зарахування вказаної суми на користь стягувача на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/2683/15-г -

належним чином засвідченою копією виписки по особовому рахунку ТОВ «Мега Торг ЛТД» (а.с. 54).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У абзаці 2 п. 9 рекомендацій президії Вищого господарського суду України «Про внесення змін і доповнень до роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 04-5/239 від 29.12.2007 зазначено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби встановлений ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», в ч. 1 якої встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Стаття 121-2 ГПК України встановлює порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Отже, необхідною умовою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є встановлення факту неправомірності дій (бездіяльності) цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому належним доказом неправомірності дій органу державної виконавчої служби має підтверджуватись у порядку, встановленому вищевказаними нормами, що буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Частина 1 ст. 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належними та допустимими доказами, якими в даному випадку є рішення відповідно органу державної виконавчої служби або відповідне судове рішення, не доведений факт неправомірності дії відповідача 1, а відтак, фактично, не доведено наявність всіх необхідних елементів для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно майнової шкоди в сумі 10 856,20 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи і, незалежно від підстав відмови у позові, скасуванню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/2341/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Водночас колегія суддів зауважує позивачеві на тому, що відповідно до приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а відтак, з огляду на сплату позивачем судового збору за подачу апеляційної скарги, позивач не позбавлений права звернутися до апеляційного суду з відповідною заявою щодо повернення зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/2341/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у справі № 910/2341/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2341/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій