ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.16р. Справа № 904/3065/16

За позовом Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (м. Дніпропетровськ)

до Приватного підприємства "Арт Груп" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення суми надмірно сплачених коштів за договором № 1-280515 від 28.05.2015 у розмірі 196 640 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 02.02.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Арт Груп" (далі - відповідач) суму, на яку було встановлено завищення вартості наданих за договором № 1-280515 від 28.05.2015 послуг по проведенню рекламної кампанії, у розмірі 196 640 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на результати планової ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради за період з 01.11.2013 по завершальний місяць 2015 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, викладені в акті № 06-21/11 від 17.11.2015; договір; норми статті 1212 Цивільного кодексу України. Позивач зазначає, що за результатами проведеної планової ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства позивача за період з 01.11.2013 по завершальний місяць 2015 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, був складений акт № 06-21/11 від 17.11.2015, де перелічені порушення відповідачем умов договору та вимог чинного законодавства при виконанні договору № 1-280515 від 28.05.2015, а саме:

- не підтверджено фото звітами розміщення реклами в серпні 2015 року на загальну суму 80 270 грн. 00 коп.;

- для визначення фактичного місця розташування та часу розміщення рекламних матеріалів у ході ревізії листом від 21.10.2015 № 04-06-0515/8850 Інспекцією направлено запит про надання інформації до ТОВ "Дорс Консалтинг", яке проводить збір інформації у період з 6 по 12 число, а також з 21 по 27 число у кожного місяця у всіх обласних центрах України, починаючи з січня 2009 року методом послідовного обходу з фотографуванням всіх площин розміщених на носіях зовнішньої реклами у межах адміністративних кордонів міст. Із відповіді ТОВ "Дорс Консалтинг" слідує, що протягом І половини червня 2015 року матеріали рекламної компанії позивача на території м. Дніпропетровська розміщено на 46 рекламних носіях, в II половині червня на 23 рекламних носіях (в акті виконаних робіт зазначено 50); в І половині липня було розміщено матеріали на 7 носіях, в II половині липня на 23 рекламних носіях (в акті виконаних робіт зазначено 44); в І половині серпня було розміщено матеріали на 36 носіях. В II половині серпня на 50 рекламних носіях (в акті виконаних робіт зазначено 55). Таким чином, внаслідок прийняття до оплати робіт, які не були виконані в повному обсязі, позивач зайво сплатив відповідачу грошові кошти на загальну суму 196 640 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 порушено провадження у справ; розгляд справи призначено в засіданні на 16.05.2016.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 29592/16 від 16.05.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, посилаючись на те, що підтвердженням належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором є підписані сторонами акти приймання-передачі наданих послуг, в яких сторонами фіксується обсяги та вартість наданих послуг. Вказані акти є первинними документами та фіксуються факт здійснення господарської операції, підтверджують належне та повне виконання робіт у вказаних в них обсягах; сам лише факт перевірки не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків. Крім того, акт ревізії не можу бути належним та допустимим доказом порушення зобов'язання відповідачем.

Від позивача надійшов супровідний лист (вх.суду 29835/16 від 16.05.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи витребувані ухвалою суду від 20.04.2016 документи, зокрема витяг з акту планової ревізії.

У судове засідання 16.05.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Так, у судовому засіданні 16.05.2016 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 16.05.2016 представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засідання 16.05.2016 судом було з'ясовано, чи мають представник позивача та відповідача запитання до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області з приводу викладених в акті ревізії обставин, на що представниками було повідомлено, що обставини, викладені в акті є зрозумілими, питань щодо їх кваліфікації у представників не було.

Судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, є необхідність у витребуванні додаткових доказів.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 16.05.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 09.06.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача надійшов супровідний лист (вх.суду 33091/16 від 27.05.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи витребувані ухвалою суду від 16.05.2016 документи, а саме: супровідний лист від 09.09.2015 про направлення відповідачем додаткових фотозвітів позивачу; заперечення позивача до акту від 17.11.2015 № 06-21/11; постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 804/1021/16 про визнання дій фінансової інспекції протиправними та скасування вимоги від 23.12.2015 № 04-06-05-15/10671 "щодо усунення виявлених порушень законодавства"; докази оплати наданих відповідачем послуг за спірним договором.

Від позивача також надійшло клопотання (вх.суду 33092/16 від 27.05.2016), в якому він просить суд провести судове засідання 09.06.2016 за наявними матеріалами справи без участі представника позивача.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 35782/16 від 07.06.2016), в якому він просить суд залучити до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог - Державну фінансову інспекцію у Дніпропетровській області.

Від відповідача також надійшло клопотання (вх.суду 36471/16 від 09.06.2016), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи лист фінансової інспекції від 06.11.2015, лист від 12.10.2015, заперечення відповідача стосовно довідки від 01.10.2015, супровідний лист від 09.09.2016 з додатковими фотозвітами, довідку зустрічної звірки від 07.10.2015 та реєстр місцезнаходження спеціальних конструкцій

У судове засідання 09.06.2016 з'явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання 09.06.2016 не з'явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, яке було задоволено судом.

У судовому засіданні 09.06.2016 представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у запереченнях на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" № 2289-VI від 01.06.2010 (в редакції, чинній на момент підписання договору) визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю продукції) переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов'язань сторонами, крім випадків зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків та узгодженого зменшення сторонами договору ціни договору про закупівлю.

Так, 28.05.2015 між Приватним підприємством "Арт Груп" (далі - виконавець, відповідач) та Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (далі - замовник, позивач) було укладено договір № 1-280515 (далі - договір, а.с.28-33), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати послуги по проведенню рекламної кампанії замовника відповідно до адресної програми та іншим додаткам до договору, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконавця вказані роботи (послуги).

До договору сторонами було підписано додатки № 1, № 2 та № 3 - Адресні програми (а.с.34-40).

Відповідно до пункту 4.5. договору надання виконавцем робіт (послуг) про проведенню місячної рекламної кампанії оформлюється актом приймання-передачі.

У пункті 5.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 включно, а в частині фінансових зобов'язань - до повного виконання.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

На виконання вказаного договору у період з червня по серпень 2015 року відповідачем були надані позивачу послуги по проведенню рекламної кампанії на загальну суму 435 690 грн. 00 коп., що підтверджується наступними актами виконаних робіт:

- актом виконаних робіт № 2-300615 від 30.06.2015 на суму 138 500 грн. 00 коп. (а.с.41-49);

- актом виконаних робіт № 4-310715 від 31.07.2015 на суму 148 970 грн. 00 коп. (а.с.50-57);

- актом виконаних робіт № 4-310815 від 31.08.2015 на суму 148 220 грн. 00 коп. (а.с.58-66). Вказані акти підписані зі сторони позивача та відповідача без зауважень, в кожному акті сторони вказали, що претензій одна до одної не мають.

У відповідності до умов договору, вказані послуги були у повному обсязі оплачені позивачем наступним чином:

- в сумі 138 500 грн. 00 коп. відповідно до платіжного доручення № 4215 від 24.06.2015 (а.с.134);

- в сумі 148 970 грн. 00 коп. відповідно до платіжного доручення № 4446 від 07.07.2015 (а.с.135);

- в сумі 148 220 грн. 00 коп. відповідно до платіжного доручення № 5028 від 07.08.2015 (а.с.136).

Судом встановлено, що послуги, надані за вказаними вище актами, у повній мірі відповідають послугам, що визначені умовами договору № 1-280515 від 28.05.2015.

Отже, відповідач виконав за спірним договором роботи, а відповідач їх прийняв в період з червня по серпень 2015 року на суму 435 690 грн. 00 коп.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень позивача стосовно строку, якості або вартості наданих послуг. А також, з вищезазначених актів вбачається, що вони підписані без заперечень та сторони претензій одна до одної не мають. Отже, відповідачем було дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

В подальшому, за результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області планової ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради за період з 01.11.2013 по завершальний місяць 2015 року був складений акт № 06-21/11 від 17.11.2015, де перелічені порушення відповідачем умов договору та вимог чинного законодавства при виконанні договору № 1-280515 від 28.05.2015, а саме:

- не підтверджено фото звітами розміщення реклами в серпні 2015 року на загальну суму 80 270 грн. 00 коп.;

- для визначення фактичного місця розташування та часу розміщення рекламних матеріалів у ході ревізії листом від 21.10.2015 № 04-06-0515/8850 Інспекцією направлено запит про надання інформації до ТОВ "Дорс Консалтинг", яке проводить збір інформації у період з 6 по 12 число, а також з 21 по 27 число у кожного місяця у всіх обласних центрах України, починаючи з січня 2009 року методом послідовного обходу з фотографуванням всіх площин розміщених на носіях зовнішньої реклами у межах адміністративних кордонів міст. Із відповіді ТОВ "Дорс Консалтинг" слідує, що протягом І половини червня 2015 року матеріали рекламної компанії позивача на території м. Дніпропетровська розміщено на 46 рекламних носіях, в II половині червня на 23 рекламних носіях (в акті виконаних робіт зазначено 50); в І половині липня було розміщено матеріали на 7 носіях, в II половині липня на 23 рекламних носіях (в акті виконаних робіт зазначено 44); в І половині серпня було розміщено матеріали на 36 носіях. В II половині серпня на 50 рекламних носіях (в акті виконаних робіт зазначено 55).

Таким чином, в акті підсумовано, що в порушенням вимог статті 193 Господарського кодексу України, пунктів 3.2.1.5., 3.2.1.8. договору від 28.05.2015 №1-280515, укладеного з ПП "Арт-Груп", пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підприємством оплачено ПП "Арт-Груп" акти виконаних робіт із завищеними обсягами наданих рекламних послуг на загальну суму 196 640 грн. 00 коп., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на вказану суму.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 35782/16 від 07.06.2016), в якому він просить суд залучити до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог - Державну фінансову інспекцію у Дніпропетровській області.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання відповідача, з огляду на те, що обставини, викладені в акті ревізії є зрозумілими, будь-яких суперечностей акт не містить, крім того, у судовому засідання 16.05.2016 судом було з'ясовано, чи мають представник позивача та відповідача запитання до Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області з приводу викладених в акті ревізії обставин, на що представниками було повідомлено, що обставини, викладені в акті є зрозумілими, питань щодо їх кваліфікації у представників не було. Суду також було зрозуміло підстави, з яких Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області дійшла висновків, викладених в акті ревізії. Отже, необхідність у залученні вказаної особи до участі у справі на думку суду відсутня.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов'язків є укладений між ними договір № 1-280515 від 28.05.2015.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вказаний договір укладено у відповідності до статей 627-629, 632 Цивільного кодексу України, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили об'єм послуг, що підлягають виконанню, та їх вартість, в зв'язку з чим відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін.

Матеріалами справи повністю підтверджено виконання сторонами своїх зобов'язань за спірним договором: відповідачем надані послуги, а позивачем вказані послуги прийняті та оплачені за цінами, узгодженими сторонами, що підтверджується підписаним між сторонами актами виконаних робіт від 30.06.2015, від 31.07.2015 та від 31.08.2015 без жодних зауважень та застережень.

Сам позивач не спростовує того факту, що послуги, передбачені договором, були виконані у повному обсязі і у встановлені строки, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості виконаних робіт та повністю оплатив вартість виконаних робіт, яка була визначена сторонами в договорі.

Вказане також підтверджується запереченнями позивача до акту від 17.11.2015 № 06-21/11 ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради за період з 01.11.2013 по завершальний місяць 2015 року, які були направлені начальнику Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області та в яких позивач зазначав, що 09.09.2015 від ПП "Арт-Груп" на адресу КП "Дніпроводоканал" надійшов лист вих. № 90915 щодо надання додаткових (повторних) фотозвітів по розміщенню реклами КП "Дніпроводоканал" в серпні 2015 року на конструкціях, які помилково не були представлені. До вказаного листа додаються фотозвіти по наступних об'єктах: вул. Набережна ім. Леніна (13А); пр. Гагаріна, 175 (20А); пр.Гагаріна, 175 (20Б); вул.Коцюбинського, 2 (22Б); вул. Дзержинського, 356 (24А); пр.Гагаріна, 8а (34А); пр. Гагаріна, 8а (34Б); вул.Миронова/вул. Плеханова (39А); вул.Миронова/вул. Плеханова (39Б); пр.Пушкіна, 21/пр. Кірова (42А); пр. Пушкіна, 21/пр. Кірова (42Б); пр.Гагаріна, 8а (перехрестя з вул. Чернишевського) (43А); пр. Кірова/ вул. Титова (s29а2); вул.Чкалова - вул.Артема (s31а2); пр. Пушкіна (сквер ім. В.І.Леніна) (s38а2); вул. К.Лібкнехта/ Комсомольська (s41а2); вул. ОСОБА_2/вул. Паторжинського (s53а2); пр.Гагаріна, 33 (s55а2); пр. Гагаріна/вул. ОСОБА_3 (s57а2); вул. Дзержинського - вул. Рогальова (s59а2); пл. Шевченко, 5 (s62а2); пл. Жовтнева/вул. Яворницького (s63а1); вул. Набережна ім. В.І.Леніна (навпроти буд.61) (s64а2); вул. Набережна ім. В. І. Леніна (навпроти буд.61) (s64b2); вул. Набережна ім. В. І. Леніна/вул. Миронова (s67а2); вул.Набережна ім. В. І. Леніна/вул. Московська (s68а2); вул. Московська/вул. Набережна ім. В. І. Леніна (sб9а2); вул. Набережна ім. В. І. Леніна/вул. Леніна (s70а2). Для підтвердження виконання послуг з розміщення рекламної кампанії КП "Дніпроводоканал", наданих ПП "Арт-Груп", до всіх актів виконаних робіт було надано фотозвіти, як це передбачено пунктом 3.2.1.8. договору, проте вищезазначений факт не знайшов свого відображення в акті ревізії.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно з положеннями Закону України "Про ціни і ціноутворення", ціна за договором про надання послуг є нерегульованою.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 22.01.2013 № 3-69гс13, відповідно до якої стверджується, що виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, викладені в акті № 06-21/11 від 17.11.2015, складному за результатами проведеної планової ревізії фінансово-господарської діяльності підприємства позивача за період з 01.11.2013 по завершальний місяць 2015 року, проведеної Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, не знайшли своє документальне підтвердження під час розгляду даної справи. Так, в матеріалах справи наявні додаткові фотозвіти, відсутність яких стала підставою для встановлення Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області факту завищення вартості наданих у серпні 2015 року послуг на суму 80 270 грн. 00 коп. Крім того, відповідь ТОВ "Дорс Консалтинг" не може бути належним та допустимим доказом обсягу надання послуг у червні та липні 2015 року.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Статтею 22 цього ж кодексу визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1 та 2 статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність збитків;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

За приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд констатує належне виконання сторонами укладеного між ними договору № 1-280515 від 28.05.2015 відповідно до його умов та згаданих норм права. В даному випадку позивачем не наведено обставин та не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для позивача, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Згідно із частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що судом встановлено відповідність обсягів та вартості наданих в спірний період послуг, відображених в актах виконаних робіт від 30.06.2015, 31.07.2015 та від 31.08.2015, підписаних позивачем та відповідачем обсягам та вартості, визначеним у договорі, підстави для відшкодування відповідачем збитків відсутні, оскільки стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку статті 623 Цивільного кодексу України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи предмет спору, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання.

Тобто, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно із пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 550 від 20.04.2006 (із змінами та доповненнями), акт ревізії - документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Відповідно до пункту 50 вказаного Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, в тому числі, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" № 2939-XII від 26.01.1993 (із змінами та доповненнями) передбачено, що законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єкту, що ревізується.

Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати. У той же час виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Обґрунтовуючи свої доводи позивач зазначав, що через неправомірне завищення вартості наданих послуг, що було виявлено під час здійснення перевірки Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати збитки позивачу в розмірі 196 640 грн.00 коп.

При цьому, позивач не заперечує, що відповідачем своєчасно та належним чином надані послуги за договором, що не перевищує обумовлену сторонами ціну договору. Дані послуги були прийняті позивачем без зауважень, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаними та скріпленими печатками сторін без заперечень та зауважень.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факту неналежного виконання відповідачем зобов'язань позивачем у справі не доведено.

Крім того, у спірному договорі не встановлено наслідків проведення перевірки вартості виконаних за ними робіт, у вигляді зобов'язання відповідача щодо повернення вказаних коштів, у випадку виявлення завищення вартості чи обсягів виконаних робіт.

За приписами статей 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Позивачем не доведено факту понесення ним додаткових, не передбачених договором витрат, що перевищують суму договору, з вини відповідача і за відсутності погодження позивача з такими витратами.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми, на яку було встановлено завищення вартості наданих за договором № 1-280515 від 28.05.2015 послуг по проведенню рекламної кампанії, у розмірі 196 640 грн. 00 коп. є необґрунтованими, не доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до правил статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_4