ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.2016 Справа № 920/474/16
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/474/16

за позовом - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області, м. Суми,

до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про стягнення 2030,81 грн.,

за участю представників:

позивача - Єфіменко О.А. за довіреністю № 52 від 17.05.2016,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з орендної плати в сумі 1208,79 грн. за період з жовтня по грудень 2014 року та пеню в сумі 822,02 грн. за періоди: з 21.08.2014 по 27.08.2014, з 19.09.2014 по 23.09.2014, з 16.10.2014 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 15.11.2015, з 16.11.2014 по 11.12.2014, з 12.12.2014 по 15.12.2014, з 16.12.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 15.01.2015, з 16.01.2015 по 05.02.2015, з 06.02.2015 по 03.03.2015, з 04.03.2015 по 27.08.2015, з 28.08.2015 по 24.09.2015, з 25.09.2015 по 29.10.2015, з 30.10.2015 по 17.12.2015, з 18.12.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 08.04.2016, нараховану на підставі пункту 3.7 договору оренди державного майна № 1280 від 23.04.2009 року, укладеного між сторонами та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 107, яке повернуте на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового зв'язку.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у даному судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з договором оренди державного майна № 1280 від 23.04.2009 року (надалі - договір), укладеним між сторонами, позивачем передано відповідачеві в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину перону станції Суми площею 6,0м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що перебувало на балансі вокзалу станції Суми Статутного територіального галузевого об'єднання Південна залізниця, що підтверджується актом приймання-передавання орендованого майна від 23.04.2009 року.

За актом приймання-передавання (повернення) орендованого майна від 11.12.2014 року відповідач повернув орендоване майно балансоутримувачу - Відокремленому підрозділу «Вокзал станції Суми» Державного підприємства «Південна залізниця» (а.с. 19).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за держане майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786.

Згідно з пунктом 3.3 договору, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до пункту 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7 договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. розділу 3 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення. Нарахування пені здійснюється до моменту повної сплати орендарем заборгованості з орендної плати.

Орендар зобов'язаний, відповідно до пункту 5.11. розділу 5. договору оренди, здійснювати витрати, пов'язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання договору оренди укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого майна, компенсацію податку на землю та надання комунальних послуг.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами у справі договору оренди державного майна № 1280 від 23.04.2009 року, у встановлений термін та обсязі не сплачував орендну плату за період з жовтня по грудень 2014 року, в зв'язку з чим станом на 29.04.2016 року заборгованість відповідача за оренду приміщення складає 1208,79 грн., а також відповідачеві нарахована пеня в сумі 822,02 грн.

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 5.3. розділу 5. договору оренди державного майна № 1280 від 23.04.2009 року, орендар (відповідач) зобов'язаний своєчасно і в повному обсяг сплачувати орендну плату.

Статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар вносить орендну плату за користування об'єктом оренди, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно з пунктом 3.11 договору, закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

11.12.2014 року відповідач повернув орендоване майно балансоутримувачу, що підтверджується актом приймання-передавання (повернення) орендованого майна від 11.12.2014 року, проте не сплатив заборгованості за оренду приміщення за період жовтень-грудень 2014 року в сумі 1208,79 грн. та пеню, яка нарахована на дану заборгованість, в сумі 822,02 грн., чим порушив умови укладеного між сторонами договору, вимоги діючого законодавства та права і охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма щодо виконання зобов'язань міститься в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідач всупереч вимог діючого законодавства, зобов'язання щодо сплати заборгованості за оренду приміщення не виконав, не надав суду доказів сплати даної заборгованості, а також будь-яких заперечень проти позову (відзиву) не подав, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за з орендної плати за період з жовтня по грудень 2014 року в сумі 1208,79 грн. визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3.7 договору оренди державного майна № 1280 від 23.04.2009 року, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума пені становить 822,02 грн., нарахована за періоди: з 21.08.2014 по 27.08.2014, з 19.09.2014 по 23.09.2014, з 16.10.2014 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 15.11.2015, з 16.11.2014 по 11.12.2014, з 12.12.2014 по 15.12.2014, з 16.12.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2015 по 15.01.2015, з 16.01.2015 по 05.02.2015, з 06.02.2015 по 03.03.2015, з 04.03.2015 по 27.08.2015, з 28.08.2015 по 24.09.2015, з 25.09.2015 по 29.10.2015, з 30.10.2015 по 17.12.2015, з 18.12.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 08.04.2016.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 названого Кодексу встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої статті 193 та частини першої статті 230 Господарського кодексу України, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якщо це встановлено договором або законом, а стаття 547 цього ж Кодексу встановлює, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 822,02 грн. за вищевказані періоди, передбачені умовами укладеного між сторонами договору, тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вимог статей 549-552 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статей 33, 34 зазначеного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими, такими, що повністю підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному розмірі.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (40024, м. Суми, вул. Харківська, буд. 30/1, ідентифікаційний код 21124686) заборгованість з орендної плати в сумі 1208,79 грн., пеню в сумі 822,02 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.06.2016.

Суддя П.І. Левченко