ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" червня 2016 р.Справа № 916/688/16

За позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій"

про розірвання договору оренди, виселення та стягнення 349344,78 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: Позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" заборгованість з орендної плати у розмірі 310498,37 грн., пеню у розмірі 38846,41 грн., розірвати договір оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради стосовно нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 87,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83 та виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 87,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином, шляхом надіслання ухвал суду на адресу реєстрації, однак надіслана кореспонденція суду повернулась без вручення, у звязку з закінченням терміну зберігання, що вбачається з відповідної відмітки поштової організації на поштовому відправленні, яке повернулось до суду. За наведених обставин, суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, суд встановив.

24 листопада 2006р. року між Представництвом по управлянню комунальною власністю Одеської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" (орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення №87/50 від 12.08.2003 року у новій редакції (надалі договір), відповідно до п. 1.1. якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 87,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83, вищезазначені приміщення належать Територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 02 серпня 2006 року на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №123 від 10 березня 2005 року право власності на які зареєстровано 16.08.2006р. Комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості у книзі 4ог-187, номер запису 2901. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11558638, виданого КП „ОМБТІ та РОН 16.08.2006 року, реєстраційний номер вищевказаних нежилих приміщень першого поверху становить 15747750.

При укладанні договору (п. 2.1. Договору) сторонами було погоджено, що оренда плата визначається на підставі ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна та рішення сесії Одеської міської ради №4840-VI від 09.11.2005р. „Про нову редакцію Методики розрахунку граничних розмірів орендної плати за оренду майна, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси.

Відповідно до п. 2.2 Договору, за орендоване приміщення орендар, зобовязується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 1871,26 грн., без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України.

У відповідно до п. 2.4. Договору визначено, що орендар вносить орендну плату до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до п. 5.2. Договору, за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної обліковою ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час відповідачем не виконуються належним чином зобовязання відповідно до умов укладеного договору, у звязку з чим за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" рахується заборгованість зі сплати орендної плати, яка станом на 11.01.2016 року становить 310498,37грн., розрахунок заборгованості зі сплати орендної плати розраховано за період з 01.07.2014р. по 31.01.2016р.

У звязку з простроченням сплати орендної плати, позивачем здійснено розрахунок пені (розрахунок проведено за кожним з періодичних платежів на строк, що не перевищує 6 місяців з застосуванням у розрахунку подвійної облікової ставки НБУ). Так, відповідно до даних такого розрахунку за відповідачем рахується заборгованість зі сплати нарахованої пені у розмірі 38846,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору оренди нежитлового приміщення №87/50 від 12.08.2003 року у новій редакції від 24 листопада 2006р. та направлені на стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 310498,37 грн., пені у розмірі 38846,41 грн., розірванні договору оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р. та виселенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 87,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами міст, як безпосередньо, так і через міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ч.7 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні майнові операції. Які здійснюються органами місцевого самоврядування з обєктами права власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1.1., п. 1.2., розділу 1 Загальні положення Положення „Проложення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням одеської міської ради від 19.02.2013 року №2752-VI, Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим комітетом Одеської міської ради та наділений, зокрема, повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста.

Відповідно до абз. б) пп.. 2.1.1. п. 2.1. розділу 2 Основні завдання та функції департаменту Положення про Департамент основним завданням Департаменту є забезпечення надходження коштів до бюджету міста за рахунок ефективного використання майна територіальної громади.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 18 Закону України „Про оренду держаного та комунального майна серед основних обовязків орендаря визначено зобовязання вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" прийнятих на себе зобовязань за умовами договору оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р. в частині сплати орендної плати.

Докази оплати Відповідачем вказаної заборгованості зі сплати орендної плати за укладеним договором в матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 310498,37 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, не спростовані відповідачем, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів субєктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Відповідно до п. 5.2. Договору, за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної обліковою ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Згідно до п. 2.5 договору про відшкодування експлуатаційних витрат, оплата внесена Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача щодо сплати Відповідачем пені на суму 38846,41грн. за договором оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р., який було розраховано станом на 11.01.2016р., вважає його вірним, а вимоги про її стягнення правомірними.

Відповідно до п. 2.2 Договору, за орендоване приміщення орендар, зобовязується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку приведеного у додатку 1 до договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 1871,26 грн., без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України та відповідно до п. 2.4. Договору визначено, що орендар вносить орендну плату до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, свій обовязок по сплаті орендної плати Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" не виконувався, у звязку з чим за період з 01.04.2014р. по 31.01.2016р. у відповідача утворилась прострочена заборгованість зі сплати орендної плати.

Згідно ч.2 ст. 651 Цивільного Кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 18 Закону України „Про оренду держаного та комунального майна серед основних обовязків орендаря визначено зобовязання вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України „Про оренду держаного та комунального майна договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України

В абзаці другому пункту 13 розяснення президії Вищого арбітражного суду України від 25.05.2000р. №02-5/237 „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про оренду державного та комунального майна зазначено, що підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобовязань, передбачених ст. 18 Закону України „Про оренду держаного та комунального майна.

Аналізуючи умови договору договір оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р., положення якого передбачають обовязок орендаря сплачувати орендну плату не пізніше 15-го числа місяця, суд вважає що фактичне невиконання даних положень є істотним порушенням умов діючого договору, а тому вимога позивача про розірвання договору є цілком законною.

Приймаючи до уваги невнесення відповідачем орендної плати протягом пяти місяців за заявленим періодом, суд приходить до висновку щодо наявності у Департаменту комунальної власності Одеської міської ради законних підстав для розірвання договору у порядку визначеному ч.2 ст. 651 Цивільного Кодексу України.

Положеннями п. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відповідно до положень ст. 785 Цивільного Кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як наслідок, заявлені Департаментом комунальної власності Одеської міської ради вимоги про виселення відповідача зі спірного приміщення після розірвання договору є реалізацією права позивача як органу, що здійснює управління нерухомим майном комунальної власності, тому дані вимоги підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі зі стягненням з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 310498,37 грн., пені в сумі 38846,41 грн., розірванням договору оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р. та виселенням відповідача з займаного приміщення.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 7996,18грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" (65023, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83; код 05389043) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код 26302595) заборгованість з орендної плати у розмірі 310498 (триста десять тисяч чотириста девяносто вісім) грн. 37 коп. та пеню у розмірі 38846 (тридцять вісім тисяч вісімсот сорок шість) грн. 41 коп.

3.Розірвати Договір оренди №87/50 від 12.08.2003р. в новій редакції від 24.11.2006р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій" (65023, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83; код 05389043) та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код 26302595) нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 87,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.83

4.Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій"(65023, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83; код 05389043) з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 87,6 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83 користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код 26302595).

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут креативних технологій"(65023, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 83; код 05389043) на користь та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1; код 26302595) 7996 (сім тисяч девятсот девяносто шість) грн. 18 коп. суму судового збору.

Повний текст рішення складено 13.06.2016 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко