ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа №922/2288/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №10/2016 від 27.01.2016р.,

відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" (вх.1250Х/1-41 від 29.04.201р.) на рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016р. по справі №922/2288/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нестле-Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс", м. Харків,

про стягнення 20600294,59 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.02.2016р. (суддя Яризько В.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" основну заборгованість у сумі 15375851,92 грн., 3% річних у сумі 1029541,01 грн., інфляційні втрати в сумі 3946293,57 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 73080,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю. Одночасно, скаржник, на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір" в апеляційній скарзі просить відстрочити ТОВ "Антекс" сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до вирішення справи судом, посилаючись на неможливість здійснення сплати судового збору станом на момент подання скарги, у звязку із скрутним матеріальним становищем відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.05.2016р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду; клопотання ТОВ "Антекс" про відстрочення сплати судового збору задоволено; відстрочено ТОВ "Антекс" сплату судового збору до 13.06.2016р.; зобов'язано ТОВ "Антекс" надати до 13.06.2016р. докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016р. у встановлених порядку і розмірі та докази зарахування суми судового збору до Державного бюджету України.

10.06.2016р. від апелянта надійшло клопотання (вх.№5997), в якому він зазначає, що не має можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні, через його відрядженням та просить у звязку із викладеним відкласти розгляд справи. Також, апелянт зазначив, що вирішення питання щодо сплати судового збору у вказаній справі повязано із заміною ТОВ "Антекс" правонаступником, сам відповідач перебуває у важному фінансовому стані і сплата може бути здійснена лише його правонаступником.

Колегія суддів, розглянувши надане апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції у відповідності до приписів частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, створено учасникам процесу необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Чинне законодавство України не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти їх в суді, а тому апелянт у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, мав змогу скористатись своїм правом участі у судовому засіданні, надіславши іншого представника.

Відрядження представника, який виступає від імені товариства не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки саме юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Антекс" - є учасником провадження у справі, а не конкретний представник товариства.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника ТОВ "Антекс".

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 13.06.2016р. представник позивача оголосив свою позицію по справі, відповідно до якої оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2011р. між ТОВ "Нестле Україна" (постачальник, позивач) та ТОВ "Антекс" (покупець, відповідач) укладений договір поставки №110043, за умовами якого постачальник продає покупцю продукцію, а покупець сплачує вартість продукції на умовах, зазначених у даному договорі.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголосив, що в рамках виконання договору, укладеного між сторонами поставляв на користь відповідача продукцію в асортименті, кількості та по цінам, визначеним в замовленнях, рахунках та видаткових накладних. Однак, відповідач, покладених на нього обовязків по оплаті товару, належним чином не здійснив, у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 15375851,92 грн. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 3% річних у сумі 1029541,01 грн., інфляційні втрати в сумі 4194901,66 грн.

Відповідач проти заявленої суми заперечує частково, посилаючись на те, що не отримував товар згідно визначених у відзиві видаткових накладних на загальну суму 5711714,52 грн., оскільки вважає, що у вказаних документах в графі, де ставиться підпис особи, яка отримує товар, міститься підпис не тієї особи, яка була уповноважена відповідачем на отримання товару, а саме не ОСОБА_2.

Приймаючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар є підтвердженою, а розрахунки позивача щодо 1029541,01 грн. 3% річних здійснені належним чином, а інфляційні втрати підлягають стягненню частково, а саме у розмірі 3946293,57 грн.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка продукції постачальником здійснюється на умовах СРТ, м. Харків, м. Полтава, м. Конотоп, м. Суми, на склад покупця, згідно правил Інкотермс у редакції 2000 року.

Пунктом 2.6 договору погоджено, що детальні умови поставки продукції визначені в додатку № 1 до договору.

В пункті 4.1 договору сторони погодили строки оплати вартості кожного найменування товару, таки строк становить 23-24 календарні дні з дати виписки накладної.

На виконання умов договору позивачем в період з 22.10.2012р. по 24.12.2012р. був поставлений товар на загальну суму 15375851,92грн., що підтверджується копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, які додані до матеріалів справи.

Відповідач не заперечує отримання ним товару за договором №110043 від 01.04.2011р. на 9664137,40 грн.

Щодо заперечень відповідача на те, що ним не отримувався товар згідно видаткових накладних № від 22.10.2012р., № від 31.10.2012р., № від 27.11.2012р., № від 27.11.2012р., № від 17.11.2012р., № від 27.11.2012р., № від 30.11.2012р., № від 29.11.2012р., № від 22.10.2012р., № від 30.10.2012р., № НОМЕР_1 від 31.10.2012р., № НОМЕР_2 від 15.11.2012р., № від 17.11.2012р., № від 22.10.2012р., № від 23.11.2012р., № від 23.11.2012р., № від 30.11.2012р., № від 30.11.2012р., № НОМЕР_3 від 25.10.2012р. (відповідні товарно - транспортні накладні № від 22.10.2012р., № від 31.10.2012р., № НОМЕР_4 від 27.11.2012р., № від 27.11.2012р., № від 17.11.2012р., № від 27.11.2012р., № від 30.11.2012р., № від 29.11.2012р., № від 22.10.2012р., № від 30.10.2012р., № від 31.10.2012р., № від 15.11.2012р., № НОМЕР_5 від 17.11.2012р., № НОМЕР_6 від 22.10.2012р., № від 23.11.2012р., № від 23.11.2012р., № від 30.11.2012р., № від 30.11.2012р., № від 25.10.2012р.) оскільки вважає, що у вказаних документах в графі, де ставиться підпис особи, яка отримує товар, міститься підпис не тієї особи, яка була уповноважена відповідачем на отримання товару, а саме не ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.06.2015р. у справі №922/2288/15 задоволено клопотання ТОВ "Антекс" про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи; призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_3 та на вирішення поставлено питання "Чи виконані підписи в графі "Товар прийняв: з вагою, кількістю, цінами згодний ___ " в видаткових накладних та в графі "Вантаж одержав ___" в товарно-транспортних накладних, вказаних відповідачем ОСОБА_2 чи іншою особою?"

Судовим експертом було надано повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи №6889 через ненадання достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_2, а також зазначено про те, що відповідачем, на якого були покладені витрати по оплаті експертизи, не була оплачена вартість судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.10.2015р. у справі №922/2288/15 було повторно призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Від експертної установи до господарського суду Харківської області надійшло повідомлення, в якому вказано, що оскільки оплата вартості судово-почеркознавчої експертизи до інститут не надійшла, ухвала суду залишається без виконання.

Таким чином, в даній справі через дії відповідача не була проведена судова почеркознавча експертизи, яка б могла підтвердити чи спростувати його доводи щодо несправності підпису ОСОБА_2 на видаткових та товарно-транспортних накладних про отримання товару за спірним договором.

Будь-які інші належні та допустимі докази, що могли б підтвердити доводи відповідача щодо несправності підпису особи, яка отримувала товар на видаткових та товарно-транспортних накладних в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що відповідачем не спростований факт отримання ним товару за вищевикладеними видатковими та товарно-транспортними накладними.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (пункт 1 та пункт 5 статті 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним договором щодо здійснення поставки товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором та приписів статті 692 Цивільного кодексу України не оплатив отриманий товар у встановлені строки. Заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 15375851,92 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 15375851,92 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо їх задоволення.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобовязань 4194901,66 грн. - інфляційних нарахувань та 1029541,01 грн. - 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру 3% річних з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9.1.3", встановила, що суд першої інстанції правомірно вирішив стягнути з відповідача 1029541,01 грн. за заявлений період.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, заявлених у позовних вимогах, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За результатами перерахунку розміру інфляційних втрат, заявлених до стягнення, з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9.1.3", колегія суддів встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 3946293,57 інфляційних втрат, а в іншій частині відмовив, з огляду на те, що позивачем не вірно обраховано період нарахування та невірно обрахований індекс інфляції, відповідно до якого нараховувались втрати, оскільки в таблиці, в який наведені індекси, застосовані позивачем, зазначено, що в листопаді 2012р. індекс інфляції склав 110,7, в грудні 2012 р. - 101,4, однак згідно даних Державної служби статистики України індекс інфляції у листопаді 2012 року становив 99,9%, у грудні 2012 р. - 100,2.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що на рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016р. по справі №922/2288/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що апелянт мав сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі в розмірі 80388,00 грн.

Так, в ухвалі Харківського апеляційного господарського суду від 04.05.2016р. апелянту було роз'яснено щодо порядку та розміру судового збору, що підлягає сплаті по даній справі, а також зобов'язано до 13.06.2016р. надати суду належні та допустимі докази в підтвердження сплати судового збору по справі у встановленому порядку і розмірі відповідно до Закону України "Про судовий збір", з урахуванням змін до нього, які набрали чинності з 01.09.2015р.

Однак, скаржник доказів сплати судового збору до суду не надав.

Разом з тим, апелянт у письмовій заяві, наданій до суду 10.06.2016р. зазначив, що вирішення питання щодо сплати судового збору у вказаній справі повязано із заміною ТОВ "Антекс" правонаступником, сам позивач перебуває у важкому фінансовому стані і сплата може бути здійснена лише його правонаступником. При цьому, доказів того, що правонаступництво відбулось, апелянт суду не надав. Крім того, суд здійснив безкоштовний пошук відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України на юридичну особу відповідача. Згідно наданих відомостей юридична особа знаходиться в стані припинення з 18.03.2016р., однак відомості про дату та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, дані про юридичних осіб-правонаступників відсутні. Враховуючи зазначене, у колегії суддів відсутні підстави вважати пояснення відповідача щодо несплати судового збору обґрунтованими.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" №7 від 17.05.2011р., у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Отже, оскільки колегія суддів встановила факт несплати скаржником суми судового збору у належному розмірі, то у зв'язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, необхідно стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України недоплачений розмір судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 80388,00 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016р. по справі №922/2288/15 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" (61064, м. Харків, Полтавський шлях, 123, код 24338100) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області, , банк отримувача - ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, рахунок 2003, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір в сумі 80388,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21 червня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя В.В. Россолов