Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" червня 2016 р. Справа № 906/350/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 19.08.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 5 від 11.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (м. Київ)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (м. Бердичів)

про стягнення 437180,50 грн

У відповідності до ст. 77 ГПК України, в судових засіданнях 24.05.2016 та 06.06.2016 оголошувалися перерви до 06.06.2016 та 13.06.2016 відповідно

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 445031,97 грн, з яких: 366649,07 грн основного боргу за договором поставки № 7 від 25.08.2015, 4565,59 грн 3% річних, 6797,05 грн інфляційних втрат та 67020,26 грн пені.

Ухвалою від 06.06.2016 господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог до 480485,54 грн, з яких: 366649,07 грн основного боргу, 6142,98 грн 3% річних, 17538,26 грн інфляційних втрат та 90155,23 грн пені.

До початку розгляду справи до суду від позивача надійшла заява від 13.06.2016 про зменшення позовних вимог до 437180,50 грн, з яких: 314614,87 грн основного боргу, 6323,99 грн 3% річних, 23431,58 грн інфляційних втрат, 92810,06 грн пені та про повернення судового збору на суму 649,58 грн.

Як вбачається з заяви позивача від 13.06.2016, останній зменшив суму основного боргу до 52034,20 грн та збільшив суми нарахованих до стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних, за рахунок збільшення періоду їх нарахування по 13.06.2016 включно.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням/збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення/збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Господарський суд не приймає зменшення/збільшення позовних вимог, якщо ці дії суперечать чинному законодавству або порушують чиї-небуть права та законні інтереси.

Розглянувши заяву позивача від 13.06.2016, суд розцінює її як заяву про збільшення позовних вимог та одночасно зменшення позовних вимог в певній частині, і приймає її до розгляду разом з первісно заявленими позовними вимогами.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З огляду на викладене, спір вирішується виходячи з нової суми позову у розмірі 437180,50 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 06.06.2016, з урахуванням заяви про зменшенням позовних вимог від 13.06.2016. Зазначає, що наявність специфікації до договору поставки № 7 від 25.08.20415 не є обов'язковою та необхідною умовою визначення ціни, оскільки за договором ціна не є твердою, а постійно змінюється в залежності від курсу української гривні по відношенню до євро на момент закриття торгів. Крім того, на підставі п. 1.5 договору, видаткова накладна є рівноправним додатком до договору, що й специфікація, а факт прийняття відповідачем товару за цінами визначеними в видатковій накладній свідчить про узгодженість зазначеної ціни товару. З посиланням на постанову Пленуму ВГС України від 29.05.2013 № 11 позивач вказує, що визначення договору як неукладеного може бути лише на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 05.05.2016 вих. № 129 та заяву про збільшення позовних вимог від 13.06.2016 вих. № 172. Зокрема, відповідач визнає факт отримання товару згідно з накладних, однак вважає, що договір поставки № 7 від 25.08.2015 є неукладеним з огляду на відсутність специфікацій до договору, в яких мала бути узгоджена ціна поставки товару. Неукладення договору, за твердженням відповідача, не надає позивачу право застосовувати до нього відповідальність передбачену договором. До того ж, на думку відповідача, позивачем при здійсненні нарахування 3% річних та пені було неправильно визначено облікову ставку НБУ з 22.04.2016, строк оплати товару та не враховано вихідні дні, внаслідок чого штрафні санкції підлягають перерахунку відповідно до вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (позивач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (відповідач, покупець) було укладено договір № 7 (далі - договір, а. с. 26 - 28), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з заявкою покупця, поставити та передати у власність покупця в строк до 14 календарних днів з дати надання заявки покупцем, у кількості та асортименті згідно із заявкою покупця, за цінами, визначеними специфікацією, підписаною уповноваженими представниками сторін, поліамідну сосисочну, сарделечну, ковбасну оболонки "Біга-3" або іншу продукцію, що надалі іменується товар, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його в порядку і строки обумовлені цим договором.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що поставка товару здійснюється партіями в межах кількості, зазначеної в заявці та у видатковій накладній.

Відповідно до п. 5.6 договору, загальна сума за цим договором визначається як сумарна вартість товару, поставленого відповідно до видаткових накладних.

Згідно з п. 9.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 7 від 25.08.2015 та на підставі виставлених рахунків (а. с. 123 - 138), позивач за період з 09.09.2015 по 20.01.2016 включно поставив, а відповідач прийняв товару загальною вартістю 667325,97 грн, доказом чого є підписані та скріплені печатками сторін видаткові накладні (а. с. 29 - 36). Дані накладні є достатніми підставами для проведення розрахунків з позивачем за отриманий відповідачем товар, оскільки їх підписання передбачене пп. 2.3.3 п. 2.3 договору.

При цьому, з усних пояснень представника позивача вбачається, що заявки на товар та специфікації, що згідно з п. п. 3.1, 5.3 договору, також є невід'ємними частинами договору, між сторонами не оформлялись. Асортимент, кількість, термін, умови поставки та ціна товару погоджувалися сторонами в підписаних видаткових накладних, які згідно з п. 1.5 договору є додатками до договору № 7 від 25.08.2015, а отже можуть бути використані сторонами як підстава для оплати отриманого товару.

З приписів статті 692 ЦК України випливає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.9 договору поставки передбачено, що покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з моменту прийняття товару. Прийняття товару підтверджується оформленням видаткової накладної.

Відповідно до п. 5.10 договору, покупець зобов'язаний у призначенні платежу вказувати номер і дату накладної або рахунку, по якій здійснюється оплата, але постачальник залишає за собою право здійснювати зарахування коштів як оплату за накладними, строк оплати по яким настав раніше незалежно від зазначеного покупцем призначення платежу.

Враховуючи, що товар було отримано позивачем партіями, у відповідача виник обов'язок розрахуватися за кожну з них в розрізі кожної поставки товару окремо в такі строки:

- згідно з підписаною видатковою накладною № 29 від 09.09.2015 на суму 47955,41 грн по 29.09.2015 включно (09.09.2015 + 20 к.д.) (а. с. 160);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 31 від 10.09.2015 на суму 47576,48 грн по 30.09.2015 включно (10.09.2015 + 20 к.д.) (а. с. 159);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 64 від 29.09.2015 на суму 22904,27 грн по 19.10.2015 включно (29.09.2015 + 20 к.д.) (а. с. 158);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 84 від 19.10.2015 на суму 20800,69 грн по 09.11.2015 включно (19.10.2015 + 20 к.д. + ч. 5 ст. 254 ЦК України) (а. с. 157);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 94 від 23.10.2015 на суму 10007,80 грн по 12.11.2015 включно (23.10.2015 + 20 к.д.) (а. с. 156);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 95 від 27.10.2015 на суму 78009,70 грн по 16.11.2015 включно (27.10.2015 + 20 к.д.) (а. с. 155);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 96 від 06.11.2015 на суму 71058,12 грн по 26.11.2015 включно (06.11.2015 + 20 к.д.) (а. с. 154);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 113 від 10.11.2015 на суму 73733,84 грн по 30.11.2015 включно (10.11.2015 + 20 к.д.) (а. с. 29);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 125 від 27.11.2015 на суму 45615,66 грн по 17.12.2015 включно (27.11.2015 + 20 к.д.) (а. с. 30);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 156 від 09.12.2015 на суму 31429,66 грн по 29.12.2015 включно (09.12.2015 + 20 к.д.) (а. с. 31);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 169 від 21.12.2015 на суму 61342,86 грн по 11.01.2016 включно (21.12.2015 + 20 к.д. + ч. 5 ст. 254 ЦК України) (а. с. 32);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 171 від 22.12.2015 на суму 25757,57 грн по 11.01.2016 включно (22.12.2015 + 20 к.д.) (а. с. 33);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 172 від 23.12.2015 на суму 19854,79 грн по 12.01.2016 включно (23.12.2015 + 20 к.д.) (а. с. 34);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 180 від 28.12.2015 на суму 104171,36 грн по 18.01.2016 включно (28.12.2015 + 20 к.д. + ч. 5 ст. 254 ЦК України) (а. с. 35);

- згідно з підписаною видатковою накладною № 14 від 20.01.2016 на суму 7107,76 грн по 09.02.2016 включно (20.01.2016 + 20 к.д.) (а. с. 153).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, всупереч пп. 2.3.2 п. 2.3 договору № 7 від 25.08.2015, порушив зобов'язання щодо своєчасної оплати товару поставленого позивачем.

З банківських виписок (а. с. 139 - 152) вбачається, що відповідач перерахував на рахунок позивача 352711,10 грн, які враховуючи п. 5.10 договору та призначення платежу, були зараховані позивачем в рахунок погашення боргу, який виник у відповідача згідно з видатковими накладними за номерами 29, 31, 64, 84, 94, 95, 96 та частково в рахунок оплати товару, поставленого згідно з видатковою накладною № 113 від 10.11.2015.

Таким чином, станом на дату подачі позову до суду у відповідача залишився неоплаченим товар, поставлений згідно з видатковими накладними №№ 125, 156, 169, 171, 172, 180, 14 та частково 113 на загальну суму 314614,87 грн (667325,97 грн (сума поставки) 352711,10 грн (сума проплат)).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач поставку товару оплатив не в повному розмірі, заборгувавши позивачу 314614,87 грн, позивач правомірно звернувся в цій частині з позовом до суду.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача пені, інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Окрім того, відповідно до п. 6.6 договору, за порушення термінів оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення протягом всього часу прострочення виконання зобов'язання. Нарахування пені не припиняється навіть через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконаним, таким чином, заборона нарахування пені понад шість місяців передбачена статтею 232 Господарського кодексу України не розповсюджується на взаємовідносини між сторонами даного договору.

Відповідно до наявного в матеріалах справи уточненого розрахунку ціни позову, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 23431,58 грн за період жовтень грудень 2015 року, січень - травень 2016 року, 6323,99 грн 3% річних за період з 30.09.2015 по 13.06.2016, а також 92810,06 грн пені за аналогічний період.

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних та пені, господарський суд встановив, що позивачем невірно визначено період їх нарахування за зобов'язаннями, що виникли на підставі видаткових накладних № 84 від 19.10.2015, № 169 від 21.12.2015 та № 180 від 28.12.2015.

Так, враховуючи, що граничним строком оплати поставленого товару згідно з видатковою накладною № 84 є 09.11.2015, звідси заборгованість у відповідача з оплати виникла 10.11.2015, тому річні і пеню слід нараховувати також з 10.11.2015, а не з 09.11.2015, як зазначив позивач.

Враховуючи, що граничним строком оплати поставленого товару згідно з видатковою накладною № 169 є 11.01.2016, звідси заборгованість у відповідача з оплати виникла 12.01.2016, тому річні і пеню слід нараховувати також з 12.01.2016, а не з 11.01.2016, як зазначив позивач.

Враховуючи, що граничним строком оплати поставленого товару згідно з видатковою накладною № 180 є 18.01.2016, звідси заборгованість у відповідача з оплати виникла 19.01.2016, тому річні і пеню слід нараховувати також з 19.01.2016, а не з 18.01.2016, як зазначив позивач.

Перевіривши розрахунки пені та 3% річних, суд встановив, що при їх здійсненні позивачем допущено незначні помилки, зокрема: при визначенні 3% річних із заборгованості на суму 47955,41 грн, яка виникла за період з 30.09.2015 по 30.09.2015, їх обґрунтований розмір складає 3,94 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 118436,16 грн, яка виникла за період з 20.10.2015 по 09.11.2015, її обґрунтований розмір складає 2998,22 грн (розмір 3% річних становить 204,42 грн);

при визнанні пені із заборгованості на суму 139236,85 грн, яка виникла за період з 10.11.2015 по 12.11.2015, її обґрунтований розмір складає 503,54 грн (розмір 3% річних становить 34,33 грн);

при визнанні 3% річних із заборгованості на суму 298312,47 грн, яка виникла за період з 27.11.2015 по 01.12.2015, їх обґрунтований розмір складає 98,08 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 318610,88 грн, яка виникла за період з 30.12.2015 по 11.01.2016, її обґрунтований розмір складає 4993,03 грн (розмір 3% річних становить 340,43 грн);

при визнанні пені із заборгованості на суму 385711,31 грн, яка виникла за період з 12.01.2016 по 12.01.2016, її обґрунтований розмір складає 463,70 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 405566,10 грн, яка виникла за період з 13.01.2016 по 18.01.2016, її обґрунтований розмір складає 2925,39 грн (розмір 3% річних становить 200,01 грн);

при визнанні пені із заборгованості на суму 504737,46 грн, яка виникла за період з 19.01.2016 по 19.01.2016, її обґрунтований розмір складає 606,79 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 479737,46 грн, яка виникла за період з 20.01.2016 по 27.01.2016, її обґрунтований розмір складає 4613,87 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 427507,11 грн, яка виникла за період з 28.01.2016 по 28.01.2016, її обґрунтований розмір складає 513,94 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 407507,11 грн, яка виникла за період з 29.01.2016 по 09.02.2016, її обґрунтований розмір складає 5878,79 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 414614,87 грн, яка виникла за період з 10.02.2016 по 22.02.2016, її обґрунтований розмір складає 6479,77 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 364614,87 грн, яка виникла за період з 23.02.2016 по 28.02.2016, її обґрунтований розмір складає 2630,01 грн;

при визнанні пені із заборгованості на суму 314614,87 грн, яка виникла за період з 29.02.2016 по 13.06.2016, її обґрунтований розмір складає 37048,91 грн (розмір 3% річних становить 2741,03 грн).

Здійснивши перерахунок пені та 3% річних по кожній накладній, за період з моменту виникнення заборгованості по визначену позивачем дату - 13.06.2016, з урахуванням здійснених проплат, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявлена сума пені складає 88768,02 грн, 3% річних - 6271,82 грн. У стягненні 4042,04 грн пені та 52,17 грн 3% річних суд відмовляє.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних становить 23223,63 грн, оскільки при здійсненні їх нарахування позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Відтак, за жовтень 2015 року інфляція має нараховуватися на суму боргу 118436,16 грн та становить мінус 1539,67 грн, оскільки за цей період мала місце дефляція;

за листопад 2015 року інфляція має нараховуватися на суму боргу 298312,47 грн та становить 5966,25 грн;

за грудень 2015 року інфляція має нараховуватися на суму боргу 318610,88 грн та становить 2230,28 грн;

за січень 2016 року інфляція має нараховуватися на суму боргу 407507,11 грн та становить 3667,56 грн;

за лютий - травень 2016 року інфляція має нараховуватися на суму боргу 314614,87 грн та становить 12899,21 грн.

З огляду на викладене, у стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 207,95 грн слід відмовити, оскільки їх заявлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені позовні вимоги, натомість доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву від 05.05.2016 вих. № 129, спростовуються наявними в матеріалах справ документами.

При цьому відхиляючи доводи відповідача щодо того, що договір поставки № 7 від 25.08.2015 є неукладеним, у зв'язку з не підписанням між сторонами специфікацій на товар, суд керується абзацом 6 пункту 2.6 постанови Пленуму ВГС України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними від 29.05.2013 № 11, в якому зазначено, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Зважаючи, що відповідач частково оплатив поставлений йому позивачем товар, прийнявши обов'язки покупця по договору, господарський суд дійшов висновку, що договір поставки № 7 від 25.08.2015 засвідчує факт існування між сторонами відносин заснованих на договірній основі, які є чинними, у зв'язку з чим договір поставки № 7 від 25.08.2015 не може бути визнаний судом неукладеним.

З огляду на викладене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню частково на суму 432878,34 грн, з яких: 314614,87 грн основного боргу, 88768,02 грн пені, 6271,82 грн 3% річних, 23223,63 інфляційних втрат. У стягненні 4042,04 грн пені, 52,17 грн 3% річних та 207,95 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Білопільська, буд. 131, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (04070, м. Київ, вул. Волоська, буд, 55/57, літ. А, ):

- 314614,87 грн основного боргу,

- 88768,02 грн пені,

- 6271,82 грн 3% річних,

- 23223,63 інфляційних втрат,

- 6493,18 грн витрат по сплаті судового збору.

3. У іншій частині в позові відмовити.

4. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (04070, м. Київ, вул. Волоська, буд, 55/57, літ. А, ) з Державного бюджету України 649,57 грн зайво сплаченого судового збору, про що винести ухвалу суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.06.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек. з повід.