ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/869/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників :

позивача - ОСОБА_1 ( дов №14-109 від 18.04.2014року);

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№38-2072/470 від 10.05.12).

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - про стягнення основного боргу в сумі 93 409 028,06грн., пені в розмірі 5228 299,33 грн., 3% річних в розмірі 709811,57грн., інфляційних втрат в розмірі 1369068,66 грн., а також просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 206700,0 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 березня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження по справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 19квітня 2016 року.

15 квітня 2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 9 732 650,09грн.,в іншій частині позовних вимог просить суд відмовити, посилаючись на сплату заборгованості за період з 05.01.2016року по 13.04.2016року в сумі 96 608 115,23грн., крім того позовні вимоги в частині стягнення пені просить суд задовольнити частково зменшити розмір пені на 87,4 %, про що також надав додане до відзиву клопотання про зменшення розміру пені. Клопотання про зменшення розміру пені вмотивовано тим, що в 2014 році 86,4% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживалося населенням. В той же час, станом на 01.03.2016 р. загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 2,1 млрд. грн., у тому числі заборгованість населення складає 1,3 млрд. грн., бюджетних установ - 410,1млн. грн., госпрозрахункових підприємств - 177,4 млн. грн., заборгованість з місцевого бюджету з субсидій та пільг - 282,1 млн. грн. Нарахування пені на заборгованість споживачів (населення) чинним законодавством не передбачено, частина заборгованості перед відповідачем реструктуризована (станом на 01.04.2016 р. в сумі 93,0 млн. грн.). Викладені обставини, в тому числі, призвели відповідача до важкого фінансового стану, наявності збитків в сумі 234,1 млн. грн. станом на 31.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду від 19.04.2016 року, розгляд справи відкладено до 10.05.2016року.

В судовому засіданні 10.05.2016року оголошено перерву до 24.05.2016року

Представник позивача в судовому засіданні 24.05.2016року підтримує заявлені позовні вимоги, усно наголошує про часткову оплату відповідачем заборгованості , усно заперечує проти зменшення нарахованих штрафних санкцій, про те вимог ухвали суду від 25.03.2016року не виконав.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладену у відзиві правову позицію стосовно позовних вимог, через канцелярію господарського суду (вх.№17121 від 24.05.2016 року) надав доповнення до відзиву на позовну заяву в якому, зокрема зазначив про ступінь погашення заборгованості на 98%, у зв'язку із чим визнає позовні вимоги по сумі основного боргу в розмірі 3 935 200,14грн., 3% річних в сумі 709 811,57грн., інфляційних витрат в сумі 1 369 068,66грн., також просить суд зменшити розмір пені та штрафу на 87,4% , стягнувши пені в сумі 658 765,72грн., штраф в сумі 510 677,52грн.

Ухвалою господарського суду від 24.05.2016 року клопотання сторін про продовження строку розгляду спору задоволено. Продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів до 08.06.2016року. Розгляд справи відкладено до 02.06.2016року.

В судовому засіданні 02.06.2016року оголошено перерву до 07.06.2016 року, з метою проведення між сторонами звірки взаємних розрахунків.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з врахуванням акту звірки розрахунків сторін за період з 01.02.2015 року по 30.04.2016 року , крім того представник позивача заперечив проти зменшення нарахованих штрафних санкцій .

Представник відповідача. через канцелярію господарського суду (вх.№18859 від 07.06.2016 року ) надав доповнення до відзиву , в якому, зокрема, зазначив, що за період з 14.05.2016р. по 29.04.2016р. КП "Харківські теплові мережі" додатково здійснено оплату в сумі 5 708 020,66 грн., у зв'язку з чим станом на 05.05.2016р. сума основного боргу за договором № 84/15-ПР від 27.02.2015р. складає 4 024 629,43 грн., яка визнається відповідачем.

Крім того, представник відповідача зазначив, що за період з 30.04.2016 по 23.05.2016 р. КП "Харківські теплові мережі" додатково здійснило оплату в сумі 89 429,29 грн., у зв'язку з чим станом на 23.05.2016р. сума основного боргу за договором № 84/15-ПР від 27.02.2015р. складає 3 935 200,14 грн., що підтверджує оригіналами платіжних доручень з 30.04.2016 по 23.05.2016 р. , також зазначає, що за період з 24.05.2016 по 07.06.2016 р. КП "Харківські теплові мережі" додатково здійснило оплати на загальну суму 83 523,71 грн., у зв'язку з чим станом на 07.06.2016р. сума основного боргу за договором № 84/15-ПР від 27.02.2015р. складає 3 851 676,43 грн. що підтверджує оригіналами платіжних доручень з 24.05.2016 по 07.06.2016 р., зазначає, що станом на 07.06.2016р. ступінь виконання зобов'язання складає 98%, у зв'язку із чим просить суд зменшити розмір нарахованого штрафу та пені на 87,4%.

В судовому засіданні 07 червня 2016 року учасники судового процесу не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

27 лютого 2015 року позивачем (як продавцем) та відповідачем (як покупцем) було укладено договір № 84/15-ПР купівлі-продажу природного газу

Згідно п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти цей природний газ (надалі газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно п. 2.1 договору № 84/15-ПР від 27 лютого 2015 року купівлі-продажу природного газу, продавець передає покупцеві з 01 лютого 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 34450 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу право власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скраплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скраплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання п.2.1 Договору Позивач поставив з лютого по грудень 2015 року, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 193 800 296,85грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 28.02.2015року, від 31.03.2015року, від 30.04.2015року,від 31.10.2015 року, від 30.11.2015 року, від 31.12.2015року

Таким чином Позивачем передано Відповідачу природний газ на суму 93 409 028,06 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами у такому порядку:

- оплата в розмірі 30% (тридцяти відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% (тридцять п'ять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа, наступного за місяцем поставки газу.

Звертаючись до господарського суду з позовом позивач вказував на те, що

КП "Харківські теплові мережі" не повністю розрахувалось за поставлений природний газ, що підтверджується сальдо по підприємству та випискою по операціях по підприємству, а тому заборгувало Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 93 409 028,06 грн.

В процесі розгляду відповідач частково заперечував проти заявлених позовних вимог, вказуючи на сплату заборгованості за період з 05.01.2016року по 13.04.2016року в сумі 96 608 115,23грн.,також зазначає, що за період з 24.05.2016 по 07.06.2016 р. КП "Харківські теплові мережі" додатково здійснило оплати на загальну суму 83 523,71 грн., у зв'язку з чим станом на 07.06.2016р. сума основного боргу за договором № 84/15-ПР від 27.02.2015р. складає 3 851 676,43 грн. що підтверджує оригіналами платіжних доручень з 24.05.2016 по 07.06.2016 р., вказані обставини підтверджуються актом звірки розрахунків сторін підписаним сторонами, та не заперечується позивачем в процесі розгляду справи.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під час розгляду справи відповідачем було додатково частково сплачено заборгованість, а саме меморіальними ордерами №133061033 від 14.04.2016 року на суму 1015731,06грн., №133249682 від 15.04.2016року на суму 1628402,02грн., №133217926 від 15.04.2016року на суму 2857077,71грн., №135279765 від 28.04.2016 року на суму 29 554,91грн., №135420079 від 29.04.2016 року на суму 177254,96грн., платіжним дорученням №135644983 від 04.05.2016 року на суму 89 429,29грн., №139692939 від 31.05.2016 року на суму 39 833,95грн., №139506119 від 30.05.2016 року на суму 14 804,02грн.,№139316388 від 27.05.2016 року на суму 28 885,74грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; 1-1) відсутній предмет спору; 2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; 4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; 5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Пунктами 4.1. та 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18 передбачено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, суд припиняє провадження по справі у зв'язку з відсутністю предмету спору ( п.1-1 ст.80 ГПК України) в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 5 880 973,66 грн.

Враховуючи, що вказана сума боргу визнається відповідачем, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 3 851 676,43грн. є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення 1369068,66 грн. інфляційних втрат та 709 811,57 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за розрахунком визначено вірно згідно діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги позивача, стягнути з відповідача 3% річних у розмірі709 811,57 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1369068,66грн.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі порушення Покупцем умов пункту цього Договору Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 5228299,33 грн. та штрафу в сумі 4052996,18грн.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватися виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормами права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу. пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 ГК України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін , які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З наданих до суду доказів вбачається, що першочерговим завданням та ціллю Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідача) є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства. Відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Відповідач не є організацією, метою створення якої є отримання прибутку. Фінансування останнього здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, фінансується за рахунок бюджетних коштів. Діючі тарифи не підвищуються, а різниця в тарифах відповідачу не виплачується. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту енергію щомісячно складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. В 2015 році 87,4% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживалася населенням. Станом на 01березня 2016 року загальна сума заборгованості за теплову енергію складає2,1 мл. грн., у тому числі заборгованість населення 1,3 млн. грн., бюджетних установ 410,1 млн. грн., госпрозрахункових підприємств 177,4 млн. грн., заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг 282,1 млн. грн.

Також слід зазначити, що Законом України "Про тимчасову заборону стягнення пені з громадян України за несвоєчасне виконання плати за житлово-комунальні послуги" № 486/96 від 13 листопада 1996 року до 01 січня 2011 року було заборонено нараховувати та стягувати з громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Хоча з 01 січня 2011 року заборона на нарахування й стягнення пені знята, але й дотепер розмір пені для населення не передбачений жодним нормативним актом, що унеможливлює її нарахування та стягнення. Законом України "Пор реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяє реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги строком до 5 років. Станом на 01 квітня 2014 року сума реструктуризованої заборгованості складає 93,4 млн.грн.

Водночас, важкий фінансовий стан підприємства підтверджується балансом підприємства на 31.12.2015 року, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків становить 234,1 млн.грн.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та його тяжкий матеріальний стан.

Виходячи з вище викладеного, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 87,4%, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 658 765,72 грн. та штраф в сумі 510 677,52грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу. пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, )-3 851 676,43 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 709 811,57 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1369068,66грн., пені у розмірі 658 765,72 грн. та штрафу в сумі 510 677,52грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 41 614,20грн.

В іншій частині позовних вимог по сумі основного боргу відмовити .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Провадження по справі на суму 5 880 973,66 грн. припинити по п.1-1 ст.80 ГПК України .

Повне рішення складено 08.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3