ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Справа № 915/297/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз, 54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина , 159

до відповідача: Обласне комунальне підприємство Миколаївоблтеплоенерго , 54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська , 5а

про: стягнення 9 580 020,60 грн., в т.ч. 8990235,14 грн. основного боргу, 346201,16 грн. пені, 24466,70 грн. - 3% річних, 219117,30 грн. інфляційних.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №04/1191 від 01.02.16 року

ОСОБА_2, довіреність №04/1155 від 26.12.15 року

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №21 від 05.10.15 року

22 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз звернувся до господарського суду із позовом, в якому просить стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго заборгованість за договором розподілу природного газу №09420V8V6QST016 в сумі 9875049,02 грн., пеню в сумі 1390215,43 грн., 3% річних в сумі 94825,33 грн., інфляційні витрати в сумі 47338,94 грн., всього 11407428,72 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.03.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду.

Заявою від 16 березня 2016 року позивачем зменшено позовні вимоги та заявлено до стягнення 9 580 020,60 грн., в т.ч. 8990235,14 грн. основного боргу, 346201, 16 грн. пені, 24466,70 грн. - 3% річних, 219117,30 грн. інфляційних, всього 9580020,60 грн.

Нормою ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача до прийняття рішення у справі зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин, суд розглядає позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивачем, як оператором газорозподільної системи, від відповідача, як споживача природного газу, було отримано заяву-приєднання № 09420V8V6QST016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

На виконання умов договору позивачем для відповідача в січні 2016 року було надано послуги з розподілу 15527,454 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 13469755,80 грн., в лютому 2016 року було надано послуги з розподілу 8974,707 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 7785378,83 грн., в березні 2016 року розподілено 6774,193 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 5876476,94 грн. Факт постачання підтверджується підписаними обома сторонами актами наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2016 року № МКП00002701, від 29.02.216 року № МКП00005314 та від 31.03.2016 року № МКП00007854.

Відповідачем зобовязання за договором були виконані частково, станом на 12.05.2016 року сплачено 18 141 376,43 грн.

Таким чином, станом на 12.05.2016 року заборгованість відповідача за послуги з розподілу природного газу складає 8990235,14 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача пеню за період з 23.02.2016 року по 12.05.2016 року в сумі 346 201,16 грн., три відсотка річних в сумі 24 466,70 грн., інфляції в сумі 219117,30 грн.

06.06.2016 року позивач звернувся із заявою про припинення провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 1198995,42 грн. В обґрунтування заяви позивач зазначає, що після направлення до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог відповідач продовжував частково сплачувати кошти за укладеним договором і станом на 04.06.2016 р., починаючи з 13.05.2016р. сплатив основний борг в сумі 1198995,42 грн.

Відповідач у письмовому відзиві зазначає, що позивачем невірно проведено нарахування пені, інфляції та 3% річних. Зазначає, що несвоєчасна оплата за договором сталася не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом сплати за спожитий газ є кошти, які сплачує за теплову енергію населення, бюджетні установи та госпрозрахункові організації.

Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені до 50000,00 грн.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» є комунальним підприємством, яке не має будь-яких інших надходжень, окрім як за надання споживачам послуг з централізованого опалення. Підприємство надає комунальні послуги за регульованим тарифом, який не вправі встановлювати самостійно і який не відшкодовує собівартість теплової енергії, внаслідок чого підприємство несе прямі збитки через не покриття різниці в тарифі.

Зазначає, що неможливість виконання рішення у встановлений строк може бути підставою для накладення відділом ДВС арешту на рахунки підприємства, що призведе до повного зупинення здійснення виконання підприємством обовязку щодо забезпечення населення, установ та організацій централізованим опаленням та гарячим водопостачанням.

Також ним заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду на 2 роки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд

встановив:

30.09.2015 року Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 було затверджено Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності 27.11.2015 року.

Пунктом 1 глави 1 розділу VI Кодексу ГРС передбачено, що субєкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об'єкта споживача до газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу (п.4 гл. 1 Р.І Кодексу ГРМ).

Відповідно до п. 1, 3, 4, 7 гл. 3 Р. VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об'єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов'язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об'єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Позивачем, як Оператором ГРМ, від відповідача, як споживача природного газу, було отримано таку заяву-приєднання №09420V8V6QST016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ЗО вересня 2015 року № 2498 було затверджено Типовий договір розподілу природного газу.

Пунктом 1.1. Типового договору розподілу природного газу передбачено, що він є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк.

Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви- приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу (п.1.3. договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено його предмет згідно якого Оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Визначення об'єму розподілу та споживання природного газу по відповідачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим договором (п. 5.2 договору).

Розділом 6 договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Постановою НКРЕКП від 29.12.2015 року № 3181 для позивача встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - в розмірі 722,90 грн. за 1000 куб.м.(без урахування ПДВ).

На виконання умов договору позивачем для відповідача в січні 2016 року було надано послуги з розподілу 15 527,454 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 13469755,80 грн., в лютому 2016 року було надано послуги з розподілу 8974,707 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 7785378,83 грн., в березні 2016 року розподілено 6774,193 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 5 876 476,94 грн.

Факт постачання підтверджується підписаними обома сторонами актами наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2016 року № МКП00002701, від 29.02.216 року № МКП00005314 та від 31.03.2016 року № МКП00007854.

В свою чергу відповідачем зобовязання за договором було виконані частково, сплачено станом на 12.05.2016 року включно 18 141 376,43 грн.

Станом на 12.05.2016 року заборгованість відповідача за послуги з розподілу природного газу склала 8 990 235,14 грн.

Після звернення позивача із позовом до суду відповідач частково погасив основний борг - в сумі 1198995,42 грн., у звязку з чим позивач 06.06.2016 року звернувся із заявою про припинення провадження в цій частині.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення 1198995,42 грн. основного боргу на підставі п. 1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Таким чином станом на день розгляду справи у суді, основний борг відповідача становить 7791239,72 грн.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, і серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнева сторона у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні в сумі 219117,30 грн. та три відсотки річних в сумі 24466,70 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині визначення розміру трьох відсотків річних та інфляційних. Розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних здійснено позивачем вірно, отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 346201,16 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині визначення розміру пені. Розрахунок пені здійснено позивачем вірно.

Суд частково задовольняє клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50 % виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконання зобовязань, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов договору розподілу природного газу.

Судом взято до уваги, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» є соціально значимим підприємством, яке не має будь-яких інших надходжень, окрім як за надання споживачам послуг з централізованого опалення. Підприємство надає комунальні послуги за регульованим тарифом, який не вправі встановлювати самостійно і який не відшкодовує собівартість теплової енергії, внаслідок чого підприємство несе прямі збитки через не покриття різниці в тарифі. Споживачами підприємства є населення міста, а також бюджетні установи (заклади освіти, лікувальні заклади, заклади культури), які мають значну заборгованість на користь відповідача за спожиту теплову енергію.

Відповідач в добровільному порядку сплатив значну частину основного боргу.

Нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, повязані з порушенням відповідачем умов договору розподілу природного газу. Стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і за умови існування обєктивних підстав для зменшення розміру пені, вважає за необхідне зменшити розмір стягуваної пені до 173100,58 грн.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд відхиляє клопотання відповідача щодо надання відстрочки виконання рішення суду згідно п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України в частині інфляції, пені та 3% річних, оскільки, як зазначено вище, суд задовольнив клопотання відповідача щодо зменшення пені (на 50%), а надання відстрочки виконання рішення на 2 роки стосовно стягнення інфляції, пені та 3% річних порушить баланс інтересів сторін.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго /54034, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Миколаївська , 5а, / на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз /54003, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, / 7791239,72 грн. основного боргу, 219117,30 грн. інфляційних, 24466,70 грн. три відсотки річних, 173100,58 грн. пені, 143700,31 грн. судових витрат.

Видати наказ.

Припинити провадження у справі в частині стягнення 1198995,42 грн. основного боргу.

В іншій частині позову відмовити.

Повернути Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз /54003, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, / зі Спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в сумі 27411,11 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 4330 від 21 березня 2016 року.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.06. 2016р.

Суддя Л.I. Васильєва