ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 911/1067/16

За позовом Приватного підприємства Єврофлекс

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Агролайт

про стягнення 31156,09грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство Єврофлекс (далі ПП Єврофлекс) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Агролайт (далі - ДП Агролайт) про стягнення 31156,09грн у т.ч.:

- 24332,91грн основна заборгованість;

- 5431,91грн пеня за період з 11.09.2015 по 11.03.2016;

- 363,14грн проценти за період з 11.09.2015 по 11.03.2016;

- 1028,13грн збитки від інфляції за період вересень 2015 по лютий 2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки №10/01 від 10.01.2012 в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ДП Агролайт письмового документально обґрунтованого відзиву не надало.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2012 між ПП Єврофлекс (далі постачальник) та ДП Агролайт (далі покупець) укладено договір поставки №10/01 (а.с.11-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, продавець зобовязується поставляти у зумовлені терміни товар, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму за умовами вказаного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, покупець здійснює оплату за товар протягом 30 днів з моменту відвантаження продукції.

Згідно п.6.1 договору, приймання товару по кількості та якості проводиться згідно накладних та показників якості, вказаних в ГОСТах та іншій нормативно-технічній документації.

У випадку якщо жодна із сторін протягом 10-ти днів після його закінчення не проінформувала письмово іншу сторону про припинення дії даного договору, то даний договір продовжує свою дію на такий самий термін і на тих самих умовах (п. 11.3 договору).

Відповідно до п. 12.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до видаткових накладних (а.с.52-89), на виконання умов договору, позивачем поставлявся відповідачу товар.

Як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов договору не оплачено вартості поставленого товару, у звязку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 24332,91грн, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так сторонами у договорі передбачено оплата товару протягом 30 днів з моменту відвантаження.

Доказів сплати відповідачем поставленого йому товару на суму 24 332,91грн, останнім суду не надано, з огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 24 332,91грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 363,14грн за період з 11.09.2015 по 11.03.2016 та 1028,13грн інфляційних втрат за період з вересень 2015-лютий 2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд зазначає, що розмір 3% річних за заявлений період становить 365,99грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 3% річних, який підлягає задоволенню складає 363,14грн.

Розмір інфляційних втрат, за розрахунком суду, за період з вересень 2015-лютий 2016 на борг в розмірі 24 332,91грн складає 1021,98грн; в решті вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в розмірі 6,15грн суд відмовляє з огляду на необґрунтованість таких вимог.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 5431,91грн за період з 11.09.2015 по 11.03.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 6.3 договору, у випадку прострочення оплати отриманого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, зо діяла в період за який сплачується пеня.

Проте, пеня позивачем нарахована не у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи, що сторонами погоджено строк оплати за товар 30 днів з моменту відвантаження та враховуючи надані позивачем накладні, єдиною накладної, що частково підпадає під визначений позивачем термін нарахування пені є накладна №РН-0000168 від 30.03.2015 на суму 23 984,64грн, так враховуючи строк оплати товару, визначений договором, вказана накладна мала б бути оплачена до 29.04.2015 включно і відповідно з 30.04.2015 за вказаною накладною пішло прострочення оплати, а шестимісячний строк нарахування пені минув 29.10.2015.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір пені, що підлягає задоволенню за період з 11.09.2015 (вказаний у позовній заяві) по 29.10.2015 на суму заборгованості за вищевказаною накладною в розмірі 23 984,64грн становить 1508,73грн.

В задоволені вимог про стягнення з відповідача 3923,18грн пені суд відмовляє, оскільки нарахування пені здійснено не у строк встановлений ч.6 ст.232 ГК України.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1204,21грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Агролайт на користь Приватного підприємства Єврофлекс 24331,91грн основного боргу, 363,14грн 3% річних, 1021,98грн інфляційних втрат, 1508,73грн пені, а також 1204,21грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 3923,18грн пені, 6,15грн інфляційних втрат в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.06.2016

Суддя С.І. Чонгова