ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 917/26/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю від 03.02.2016р.,

відповідача - Козачук О.С. за довіреністю від 01.03.2016р. №31,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Кременчук, (вх. №1071 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2016р. у справі № 917/26/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Кременчук,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремпромпобутприбор", м. Кременчук,

про стягнення 41121,58грн. боргу

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.03.2016р. у справі № 917/26/16 (суддя Тимощенко О.М.) заяву про збільшення розміру позовних вимог від 21.03.2016р. повернуто Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4; в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідачем перераховано позивачу в межах договору підряду №1 від 22.05.2015р. 158250,00 грн., а позивачем фактично виконано роботи на суму 95688,00 грн., тому позивачем не надано доказів неналежного виконання умов договору відповідачем.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2016р. у справі № 917/26/16, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано того, що рахунок №0003 від 26.05.2015р. виставлено за товари, а не за виконання робіт, крім того, у копіях квитанцій до прибуткових касових ордерів та копій платіжних доручень, наданих відповідачем, в призначенні платежу зазначено «оплата згідно рахунку №0003 від 26.05.2015р.»

Від апелянта надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (вх. 5162 від 23.05.2016р.), в якому просить призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Від відповідача надійшла заява (вх. 6163 від 15.06.2016р.) щодо поданого клопотання позивача про призначення судово-почеркознавчої експертизи, в якій зазначає про те, що неможливе проведення судово-почеркознавчої експертизи за копією рахунку, оскільки оригінал відсутній.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. 6164 від 15.06.2016р.), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повному обсязі та залишити без змін рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2015р. по справі №917/26/16.

Від апелянта надійшли додаткові пояснення по справі (вх. 6165 від 15.06.2016р.), в яких зазначає, що неоплаченими залишилися роботи з виготовленої теплової станції мобільної за актом приймання-передачі виконаних робіт від 05.10.2015р. №5 на суму 35236,00 грн.

У судовому засіданні 15.06.2016р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, а також усно заявив про відмову від поданого клопотання про призначення судової експертизи.

Порадившись, колегія суддів прийшла висновку про прийняття відмови від поданого позивачем клопотання про призначення судової експертизи.

Представник відповідача заперечував проти задоволення клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, а також заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

20.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремпромпобутприбор" (замовник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (підрядник, позивач) укладено договір підряду №1.

Згідно з п. 1 договору підрядник зобов'язується виконати відповідно до умов цього договору передбачену ст. 2 цього договору роботу, замовник зобов'язується прийняти та оплатити цю роботу.

Відповідно до п. 2.1. договору робота, що виконується підрядником полягає у виготовленні експериментальної теплової станції мобільної (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія.

Відповідно до п. 5.1. договору, загальна планова сума витрат на виготовлення теплової станції мобільної (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія становить 35236,00 грн. за одну одиницю згідно планового кошторису, без врахування матеріалів наданих замовником.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється після затвердження і підписання акту виконаних робіт на протязі 5 банківських днів.

Відповідно до п.8.3 договору відвантаження готових теплових станцій мобільних (ТСМ), тільки після повної оплати відвантажувальних ТСМ.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору виготовлено теплову станцію мобільного (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія, вказані роботи прийняті відповідачем 05.10.2015р. про, що між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду № 1 від 20.05.2015р. №5 від 05.10.2015р. на загальну суму 35236,00 грн. (а.с. 14).

Вказаний акт підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками та не містить посилань на виявлення будь-яких недоліків або претензій до виконаних робіт.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору не здійснив оплату за виконані роботи згідно з вищезазначеним актом, таким чином, на думку позивача, відповідач має заборгованість за виконані підрядні роботи в сумі 35236,00 грн.

Позивач направив на адресу відповідача претензію від 17.12.2015р. про сплату боргу за договором підряду №1 від 20.05.2015р. в сумі 35236,00 грн. Вказана претензія була залишена без відповіді та виконання з боку відповідача (а.с. 15-16).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача за договором підряду №1 від 20.05.2015р. суму основного боргу у розмірі 35236,00 грн., а також за неналежне виконання своїх зобов'язань пеню 5054,68грн., інфляційних 486,26 грн., 3% річних 344,64 грн.

22.03.2016р. господарським судом Полтавської області прийнято рішення, яким заяву про збільшення розміру позовних вимог від 21.03.2016р. повернуто Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4; в задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав, зазначених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою та третьою статті 843 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Частиною четвертою цієї статті передбачено, що якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв'язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов'язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду. У цьому разі підрядник може вимагати від замовника оплати виконаної частини роботи. Підрядник, який своєчасно не попередив замовника про необхідність перевищення приблизного кошторису, зобов'язаний виконати договір підряду за ціною, встановленою договором.

На виконання умов договору відповідач перерахував на адресу позивача 158250,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 21.08.2015р. №120 на суму 8000,00 грн., від 26.05.2015р. №40 на суму 10000,00 грн., від 26.05.2015р. №39 на суму 51350,00 грн. (а.с. 76-77), та квитанціями до прибуткового касового ордеру від 06.10.2015р. №0010 на суму 7200,00 грн., від 05.10.2015р. №0009 на суму 10000,00 грн., від 15.07.2015р. №0008 на суму 10000,00 грн., від 14.07.2015р. №0007 на суму 10000,00 грн., від 13.07.2015р. №0006 на суму 10000,00 грн., від 03.07.2015р. №0004 на суму 3700,00 грн., від 04.07.2015р. №0004 на суму 2000,00 грн., від 26.06.2015р. №0002 на суму 3000,00 грн., від 15.06.2015р. №0001 на суму 8000,00 грн, від 12.06.2015р. №0003 на суму 10000,00 грн., від 29.05.2015р. №0002 на суму 10000,00 грн., від 21.05.2015р. №0001 на суму 5000,00 грн. (а.с. 78-89).

Виконання умов договору оформлювалось актами приймання-передачі, а саме, акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 29.07.2015р. щодо виготовлення 1 одиниці теплової станції мобільної (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія ТСМ-45 на суму 35236,00 грн. та доведення виготовленої одиниці до робочого стану і усунення недоліків в роботі на суму 1500,00 грн.;

акт приймання-передачі виконаних робіт №2 від 29.07.2015р. щодо збирання і доведення до робочого стану 1 одиниці теплової станції мобільної (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія ТСМ-37 на суму 18316,00 грн.;

акт приймання-передачі виконаних робіт №3 від 29.07.2015р. щодо збирання, усунення недоліків і доведення до робочого стану 1 теплової станції мобільної (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія ТСМ-37 на суму 3000,00 грн.;

акт приймання-передачі виконаних робіт №4 від 03.08.2015р. щодо дороблення робочого колеса в кількості 6 штук на суму 2400,00 грн.;

акт приймання-передачі виконаних робіт №5 від 05.10.2015р. щодо виготовлення 1 одиниці теплової станції мобільної (ТСМ) відцентрового типу для рідинного теплоносія ТСМ-37 на суму 35236,00 грн.

Таким чином, за вищезазначеними актами приймання-передачі були позивачем (підрядником) виконані роботи на виконання укладеного договору підряду на суму 95688,00 грн., а відповідачем (замовником) оплачено виконані роботи у відповідності до вищезазначених платіжних доручень та квитанцій до прибуткового касового ордеру на суму 158250,00 грн. Отже, відповідачем сплачено на 62562,00 грн. Тобто, більше, ніж зазначено в актах прийому-передачі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 8.3 договору підряду від 20.05.2015р. №1 відвантаження готових теплових станцій мобільних (ТСМ) здійснюється тільки після повної оплати відвантажувальних ТСМ. Тобто, сторони прийшли до згоди щодо умов відвантаження (фактично-передачі) виготовлених ТСМ, визначивши в договорі умовою передачі - повну попередню оплату.

Отже, посилання позивача на те, що за актом прийому-передачі №5 від 05.10.2015р. не здійснено оплату не приймається та спростовується матеріалами справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано того, що рахунок №0003 від 26.05.2015р. виставлено за товари, а не за виконання робіт не приймається судом з огляду на наступне.

Відповідно до умов п.4.1. договору робота виконується із матеріалів замовника та підрядника за письмовою окремою угодою. Інші ж пункти договору, а саме пункти 4.2-4.7 договору свідчить про те, що замовник надає матеріали, а роботи виконуються з його матеріалів. Крім того, встановлено порядок передачі, обліку та повернення залишків матеріалів, переданих підряднику для виконання робіт, та відповідальність підрядника за пошкодження матеріалів.

Матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод до договору. Присутні в засіданні представники сторін повідомили суд, що будь-які зміни до змісту договору підряду від 20.05.2015р. №1 не вносились, додаткові угоди, якими б змінювались умови договору, не укладались.

Відповідно до ч. 1 ст. 840 Цивільного кодексу України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалів та повернути їх залишок.

Як вбачається з матеріалів справи, в рахунку-фактурі №0003 від 25.05.2015р. на суму 160000 грн. (а.с. 133), на який посилається апелянт в апеляційній скарзі, зазначено цільове призначення перерахування коштів «предоплата за виготовлення експериментальних теплових станцій (ТСМ)». Тобто рахунок-фактура виставлявся саме за виготовлення експериментальних теплових станцій, а не на придбання товарі товари.

Таким чином, спростовуються посилання апелянта на те, що частину грошових коштів було сплачено відповідачем позивачу з призначенням платежу «оплата згідно рахунку №0003 від 26.05.2016р.», оскільки даний рахунок (як зазначено в самому рахунку) був виписаний на виконання договору від 20.05.2015р. №1.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що хоча до матеріалів справи не надано доказів існування чітко визначеної домовленості сторін стосовно того, з чиїх матеріалів будуть виконуватись роботи за укладеними між ними договором підряду від 20.05.2015р. № 1, оскільки це повинно було бути окремою угодою у відповідності до п. 4.1 договору, наданими доказами також не підтверджується й погодження сторонами договору № 1 ві 20.05.2015р. умов, за яким підрядник повинен виконувати роботи за рахунок власних або придбаних для цієї мети матеріалів, а не переданих замовником.

Матеріали справи містять докази виконання робіт, що є предметом договору № 1 від 20.05.2015р., позивачем та прийняття робіт за актами прийому-передачі відповідачем, а також докази оплати даних робіт відповідачем у відповідності до платіжних доручень та квитанцій до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в рішенні, а саме те, що позивачем не подано доказів, що підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду від 20.05.2015р. №1 щодо оплати вартості виконаних робіт. Оскільки відсутня заборгованість відповідача по оплаті за актом від 05.10.2015р. №5 приймання-передачі виконаних робіт по договору підряду від 20.05.2015р. №1, то відсутні й підстави для стягнення пені, річних та інфляційних нарахувань за прострочення.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2016р. у справі № 917/26/16 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Кременчук, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.03.2016р. у справі № 917/26/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 16.06.2016р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко