ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р.Справа № 915/2214/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Головея В. М.,

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання: Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 08.04.2016

у справі № 915/2214/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВК-Інвест»

про зобов'язання ліквідаційну комісію включити кредиторські вимоги в загальній сумі 57 195 445,03 грн. до проміжного ліквідаційного балансу підприємства, яке в стані припинення за рішенням засновників

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 08.06.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Банк, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВК-Інвест» (далі ОСОБА_2, відповідач) про зобовязання останнього, в особі ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу в загальному розмірі 57 195 445,03 грн., як визнану.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 в ході своєї ліквідації проігноровано звернення Банку щодо включення до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу як визнану, незважаючи на те, що заява подана до закінчення строку для предявлення вимог кредиторів.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.04.2016 у задоволенні позову відмовлено.

При прийняті рішення, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Банком подано докази на підтвердження того, що кредиторська заборгованість у загальній сумі 56 837 865,20 грн. є безспірною, то в цій частині вимог спір є немайновим, а щодо безспірності іншої суми заборгованості позивачем не надано доказів суду, тому в цій частині господарський суд визнав вимоги спору іншої суми заборгованості майновими.

Не погоджуючись рішенням господарського суду, Банк звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник вважає, що господарським судом неповно і не всебічно встановлені обставини справи, що мають суттєве значення для винесення обєктивного рішення по справі.

06.06.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено що з 24.09.2015 по теперішній час відповідач знаходиться в стані ліквідації про що було повідомлення в газеті «Вестник Прибужья» від 01.10.2015. Протягом двох місяців, що передбачено законодавством для подання кредиторських вимог, від Банку до ОСОБА_2 ніяких документів не надходило. У разі звернення Банку до ліквідаційної комісії та підтвердження кредиторських вимог, вони будуть розглянуті ліквідаційною комісією у встановленому порядку. Також, відповідач зазначив, що 09.09.2014 рішенням господарського суду Миколаївської області по справі № 915/974/14 стосовно внесення кредиторських вимог Банку до проміжного ліквідбалансу ОСОБА_2 відмовлено.

Крім цього, відповідач просив, засідання провести без їх представника.

Вислухавши думку представника позивача щодо вищевказаного клопотання, колегія суддів вирішила клопотання задовольнити та розглянути справу за відсутності представника ОСОБА_2.

08.06.2016 представник Банку в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити останню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, 26.02.2010 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «АВК-Інвест» укладено Кредитний договір №02/004/10-КЛТ на відкриття кредитної лінії у національній валюті (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в межах загальної суми 42 700 000,00 грн., а позичальник, відповідно, зобов'язався повернути кошти та сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 24% річних у гривні.

В подальшому між сторонами було укладено п'ять додаткових угод до Кредитного договору (далі - Додаткові угоди №1, №2, №3, №4, №5), якими змінювалась дата повернення кредиту, процентна ставка за користування кредитом та відповідальність за порушення умов Кредитного договору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2011 у справі №5016/2852/2011 (13/203) з ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія ФінГруп» на користь ПАТ «Кредитпромбанк» стягнуто 56 837 865,20 грн.

Дане рішення в силу ст. 35 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи в частині підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №02/004/10-КЛТ від 26.02.2010, а також щодо ряду інших обставин, що ним встановлені.

Зокрема, вказаним рішенням суду встановлено факт видачі кредитних коштів за кредитним договором, факт безспірності заборгованості за цим договором.

07.10.2011 на виконання рішення від 21.09.2011 був виданий наказ, який пред'явлений стягувачем до виконання до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 14.11.2011 відкрито виконавче провадження за №30046412.

27.09.2013 між первісним стягувачем ПАТ «Кредитпромбанк» та його правонаступником ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, згідно з яким правонаступник стягувача набув права вимоги до боржників за кредитними зобов'язаннями перед первісним стягувачем.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської від 04.02.2014 у справі №5016/2852/2011 (13/203) здійснено заміну стягувача - Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» його правонаступником - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні в частині стягнення у солідарному порядку з ТОВ «АВК-Інвест» та ТОВ «Компанія ОСОБА_3» грошових коштів у загальній сумі 56 837 865,20 грн.

01.10.2015 в газеті «Вестник Прибужья» опубліковано інформацію про ліквідацію ОСОБА_2 на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 24.09.2015 та що вимоги кредиторів приймаються до 30.11.2015 за адресою : 57286, Миколаївська область, Жовтневий район, с. Галицинове, вул. Набережна, 56.

На вищевказану адресу ОСОБА_2 позивачем 23.11.2015 надіслано заяву за вих. № 18.5/685 з грошовими вимогами в загальному розмірі 57 195 445,03 грн. Факт надсилання підтверджується фіскальним чеком №279 від 23.11.2015 та описом вкладення у цінний лист.

Вимогу залишено відповідачем без реагування. Згідно зі ст. 112 ЦК України Банком це розцінено як ухилення відповідача від розгляду заяви з кредиторськими вимогами, що стало підставою для звернення Банку з позовом до суду.

Відповідно до ст. 104 ЦК України (у редакції чинній на момент прийняття рішення про припинення) юридична особа припиняється, зокрема в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. ч. 1, 5 ,6 статті 105 ЦК України (у редакції чинній на момент прийняття рішення про припинення) учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема, щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається і приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Частиною 8 ст. 111 ЦК України встановлено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається про прийняття 24.09.2015 засновниками рішення про припинення. Кінцева дата заявлення кредиторських вимог 30.11.2015.

Позивач із заявою про включення його до реєстру кредиторів ОСОБА_2 звернувся 23.11.2015, що підтверджується фіскальним чеком №279 від 23.11.2015 та описом вкладення у цінний лист. Доказів про надсилання відповіді на заяву позивача про результати її розгляду відповідачем не надано. Позивач наполягає, що відповіді на заяву не отримував.

Відповідно до інформації офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», цінний лист за штрихкодовим ідентифікатором 279 повернуто за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до ч. 3 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням (зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 21.05.2012 у справі №6-20цс11).

За таких обставин, звернення Банку з цим позовом є правомірним.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 610, 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір №02/004/10-КЛТ від 26.02.2010 є кредитним договором укладений в письмовій формі, підписаний сторонами, в установленому чинним законодавством порядку недійсним не визнаний, а значить є чинним та підлягає виконанню. Відтак вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_2 особі ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу в розмірі 56 837 865,20 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню оскільки вищевказана сума підтверджена рішенням господарського суду у справі № 5016/2852/2011(13/203) та є безспірною.

Стосовно сум пені, відсотків та 3% річних нарахованих позивачем за період з 27.09.2013 по 28.03.2014, то судова колегія вважає, що дані вимоги Банку підлягають частковому задоволенню, лише в частині стягнення 3% річних, нарахування яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судове рішення у справі № 5016/2852/2011(13/203) про стягнення коштів з боржника фактично не виконано, а отже кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Судова колегія відмовляє Банку в задоволенні стягнення сум пені та відсотків за період з 27.09.2013 по 28.03.2014, оскільки чинним законодавством не передбачено нарахування відсотків на суму прострочених відсотків за кредитом, що було розраховано позивачем, а також не передбачено нарахування пені на суму заборгованість після прийняття рішення по справі, якщо пеня була вже нарахована і стягнута на підставі рішення суду.

Тобто, судова колегія зазначає, що підлягає задоволенню кредиторська вимога в загальному розмірі 57 692 768,98 грн.:

56 837 865,20 грн. заборгованість у справі № 5016/2852/2011(13/203) та 854 903,78 3% річних (нараховані на 56 837 865,20 грн. за період який зазначив позивач з 27.09.2013 по 28.03.2014, однак, відповідно п.2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, приймаючи рішення господарський суд не має права виходити за межі позовних вимог в сторону збільшення загальної суми стягнення, у звязку з цим, судова колегія задовольняє кредиторські вимоги в розмірі 57 195 445,03 грн., які були заявлені Банком при подачі позову.

Судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача на рішення господарського суду Миколаївської області від 09.09.2014 у справі № 915/974/14, яким відмовлено Банку стосовно внесення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу ТОВ «АВК-Інвест», оскільки не має відношення до даного спору, адже Банк звертався до господарського суду у 2014 році з відповідними позовними вимогами після опублікування в газеті «Голос України» від 20.02.2014 інформації про ліквідацію відповідача за рішенням загальних зборів учасників ОСОБА_2 №3 від 05.02.2014 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню в повному обсязі, а рішення господарського суду Миколаївської області скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.04.2016 - скасувати.

3. Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

4. Зобовязати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВК-Інвест», в особі ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в загальному розмірі 57 195 445,03 грн., як визнану.

5. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВК-Інвест» на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у сумі 1 218,00 грн..

6. Зобовязати господарський суд Миколаївської області видати наказ відповідно до резолютивної частини цієї постанови із зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_4