ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2016 р. Справа № 925/31/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Потапенко В.В., з секретарем судового засідання Голосінською Н.М. та представників сторін :

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача 1 ОСОБА_2 за довіреністю,

від відповідача 2 не зявився,

від третьої особи не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-2003"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ОСОБА_4" та Приватного виробничого підприємства «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - арбітражний керуючий ОСОБА_5

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений 06.03.2014 року між Приватним виробничим підприємством «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 ОСОБА_4" з моменту його укладення.

Ухвалою суду від 29.02.2016 року до участі в справі в якості другого відповідача залучено Приватне виробниче підприємство «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління».

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та Приватним виробничим підприємством «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно із яким до ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» перейшло право вимагати виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2010 року у справі №02/1699. Позивач вважає, що переуступка права вимоги по судовому рішенні, а не у зобов'язанні є порушенням норм матерівального права, що порушує права позивача та суперечить чинному законодавству України, у звязку з чим договір про відступлення права вимоги має бути визнаний судом недійсним.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на наступні обставини:

-06.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та Приватним виробничим підприємством «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» було укладено договір без номера про відступлення права вимоги, згідно із яким до ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» перейшло право вимагати виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2010 року у справі № 02/1699 про задоволення позову ПВП «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» в частині стягнення з боржника 449079 грн. 20 коп. боргу, 10961 грн. 36 коп. трьох процентів річних, 53797 грн. 93 коп. інфляційних, 5138 грн. 38 коп. витрат на сплату державного мита, 202 грн. 68 коп. витрат на ІТЗ судового процесу. Всього 519179грн.55 коп. Сума заборгованості виникла із-за несплати ТОВ «Фаворит-2003» вартості виконаних робіт ПВП «ЧШРБУ» за договорами підряду від 30.10.2008р. №27 та від 24.11.2008р. №28. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.07.2014 року у справі № 02/1699 здійснено заміну стягувача - Приватне виробниче підприємство «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4» при примусовому виконанні наказу господарського суду Черкаської області від 26.10.2010 року, виданого на виконання рішення суду від 06.07.2010 року;

-21.01.2014 року Господарським судом Черкаської області у справі №05/2229 було стягнуто з Приватного виробничого підприємства «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» 462289,89 грн., як зменшення вартості виконаних підрядних робіт та 11094,55 грн. на відшкодування державного мита та судового збору і 236,00 грн. на відшкодування витрат на ІТЗ судового процесу, а всього 473620,44 грн. Рішення набрало законної сили 01.04.2014 року. У процесі розгляду справи досліджувались договори підряду від 30.10.2008р. №27 та від 24.11.2008р. №28 і було доведено, що вартість цих робіт була суттєво завищена. Оскільки рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2010 року у справі №02/1699 виконано не було і сума 519179грн.55 коп стягнута не була, позивач звернувся з листом до боржника - ПВП «ЧШРБУ» із пропозицією укласти мирову угоду і сплатити різницю між сумами стягнення на користь останнього, в тому числі сплатити виконавчий збір. Боржник не надав ніякої відповіді на звернення позивача, а звернувся 01.07.2014 року до Господарського суду Черкаської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в порядку ст. 25 ГПК України. Саме тоді позивач дізнався про існування Договору про відступлення права вимоги від 06.03.2014 року;

-спірний договір є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки він укладений із порушенням норм матеріального права. Як вбачається із п.1 Договору він спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, які виникли на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2010 року у справі № 02/1699. Між тим судове рішення є адміністративним актом, а не цивільно-правовим, а цивільні правовідносини виникають тільки із зобов'язань. Так згідно ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі ухваленого ними правочину і може бути проведена протягом всього часу існування зобов'язання. Між ТОВ «Фаворит-2003» та ПВП «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» були укладені договори підряду 30.10.2008р. №27 та 24.11.2008р. №28, на підставі яких і виникли господарські правовідносини. Виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя і зобов'язальні правовідносини сторін договору не припинені, але заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання є інститутом цивільного права, а тому заміна кредитора повинна була бути здійснена у договорі підряду від 30.10.2008р. №27 та у договорі підряду від 24.11.2008р. №28 у порядку, визначеному ст. 25 ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок примусового виконання судових рішень. Таким чином сторонами у зобов'язанні (договори підряду від 30.10.2008р. № 27 та у договорі підряду від 24.11.2008р. № 28) продовжують залишатися ТОВ «Фаворит-2003» та Приватне виробниче підприємство «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління», а за судовим рішенням (ухвала від 29.07.2014 року у справі № 02/1699) стягувачем є ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4». Переуступка права вимоги у судовому рішенні, а не у зобов'язанні є порушенням норм матеріального права, на що вказав Верховний суд України у постанові від 19.08.2014 року у справі № 3-56гс14. Неправомірність дій ПВП «ЧШРБУ» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» полягає у тому, що Договором про відступлення права вимоги від 06.03.2014 року заміна первісного кредитора - ПВП «ЧШРБУ» на його процесуального правонаступника - ТОВ « ОСОБА_3 ОСОБА_4» була проведена у судовому рішенні, а не у зобов'язанні.

Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує наступне:

-згідно додаткового договору № 1 від 06.03.2014 до Договору про відступлення права вимоги від 06.03.2014 цей Договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, Цедентом Цесіонарієві права вимоги, належного Цедентові, в межах яких Цесіонарій стає кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» із правовідносин, що виникли на підставі господарських відносин між Цедентом та «Боржником» по Договору підряду №27 від 30 жовтня 2008 року та по Договору підряду №28 від 24 листопада 2008 року та також, відповідно, на підставі рішення Господарського судуд Черкаської області по справі № 02/1699 про задоволення позову ПВП «ЧШРБУ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» в частині стягнення з «Боржника» на користь «Цедента» 4490790грн. 20 коп. - боргу, 10961 грн.36коп. - три проценти річних, 53797 грн.93 коп. - індексу інфляції, 5138 грн.З8 коп. - витрат на сплату державного мита, 202 грн.68 коп. - витрат на ІТЗ судового процесу. Отже, заміна первісного кредитора ПВП «ЧШРБУ» на його процесуального правонаступника - ТОВ «УКР ОСОБА_4» відбулась саме у зобов'язані та у відповідності до норм ЦК та ГК України.

Ліквідатор відповідача 2 та третя особа ОСОБА_5 у письмовому поясненні зазначив:

-оскаржуваний договір про відступлення права вимоги між ПВП «ЧШРБУ» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» був укладений 06.03.2014 року, тобто до призначення розпорядником майна ПВП «ЧШРБУ» ОСОБА_5;

-після призначення ліквідатором банкрута ОСОБА_5 колишній керівник ПВП «ЧШРБУ» 22.01.2015 року на виконання вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та постанови господарського суду Черкаської області від 05.01.2015 року №925/1342/14 передав печатку та документацію банкрута про що складений відповідний акт приймання передачі. Серед переданої документації була відсутня первинна бухгалтерська документація та, зокрема, договір про відступлення права вимоги від 06.03.2014 року, укладений між ПВП «ЧШРБУ» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», та інша документація, яка могла б стосуватись даного договору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Стверджувала, що додатковий договір №1 до договору про відступлення права вимоги від 06.03.2014 року є сфальсифікованим.

Представник відповідача 1 проти позову заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов, та просила у позові відмовити.

Ліквідатор відповідача 2 та третя особа ОСОБА_5 у судове засідання 18 квітня 2016 року не з'явився, у попередньому судовому засіданні покладався на розсуд суду при прийнятті судового рішення.

У судовому засіданні 18 квітня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

06.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та Приватним виробничим підприємством «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» було укладено договір без номера про відступлення права вимоги (далі «Договір»), згідно пункту 1 якого до ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» перейшло право вимоги, в межах яких ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» стає кредитором до ТОВ «Фаворит 2003» із правовідносин, що виникли на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 06.07.2010 року по справі № 02/1699 про задоволення позову ПВП «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» в частині стягнення з боржника 449079 грн. 20 коп. боргу, 10961 грн. 36 коп. трьох процентів річних, 53797 грн. 93 коп. інфляційних, 5138 грн. 38 коп. витрат на сплату державного мита, 202 грн. 68 коп. витрат на ІТЗ судового процесу.

Згідно пукнту 5 Договору за відступлення права вимоги ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» сплачує Приватному виробничому підприємству «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» винагороду у розмірі 519179 грн. 55 копійок.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.07.2014 року у справі № 02/1699 за заявою ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» на підставі Договору здійснено заміну стягувача - Приватне виробниче підприємство «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» його процесуальним правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 ОСОБА_4» при примусовому виконанні наказу господарського суду Черкаської області від 26.10.2010 року, виданого на виконання рішення суду від 06.07.2010 року.

Позивач вважає, що переуступка права вимоги по судовому рішенні, а не у зобов'язанні є порушенням норм матерівального права, що порушує права позивача та суперечить чинному законодавству України, у зв»язку з чим договір про відступлення права вимоги має бути визнаний судом недійсним.

У судове засідання 29 лютого 2016 року відповідач подав суду Додатковий договір №1 від 06 березня 2014 року до Договору(далі «Додатковий договір №1»), згідно якого сторони прийшли до згоди змінити умови Договору і розділ 1 викласти в наступній редакції:

«Цей Договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, Цедентом Цесіонарієві права вимоги, належного Цедентові, в межах яких Цесіонарій стає кредитором до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» із правовідносин, що виникли на підставі господарських відносин між Цедентом та Боржником по Договору підряду №27 від 30 жовтня 2008 року та по Договору підряду №28 від 24 листопада 2008 року та також, відповідно, на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 06 липня 2010 року по справі №02/1699 про задоволення позову ПВП «Черкаське шляхове ремонтно-будівельне управління» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-2003» в частині стягнення з боржника 449079 грн. 20 коп. боргу, 10961 грн. 36 коп. трьох процентів річних, 53797 грн. 93 коп. інфляційних, 5138 грн. 38 коп. витрат на сплату державного мита, 202 грн. 68 коп. витрат на ІТЗ судового процесу».

Оригінал вказаного Додаткового договору судом у судовому засіданні оглянуто.

Сума заборгованості виникла із-за несплати ТОВ «Фаворит-2003» вартості виконаних робіт ПВП «ЧШРБУ» за договорами підряду від 30.10.2008р. №27 та від 24.11.2008р. №28.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивач посилається на пункти 1 та 5 статті 203 ЦК України, статті 516, 517 ЦК України, з якими позивач повязує визнання спірного Договору недійсним.

Згідно частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов»язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Представник відповідача 1 пояснила, що відповідачу 1 первісним кредитором були надані всі необхідні документи, на підставі яких і було укладено Договір та Додатковий договір №1 до нього. На вимогу суду відповідач 1 надав документи, які були передані йому первісним кредитором (договори підряду, акти приймання робіт, договірні ціни, довідки форми КБ-3, судові рішення по справі №02/1699 і наказ на виконання рішення по справі №02/1699).

Представник позивача вважає, що Додатковий договір №1 є сфальсифікованим і укладеним не в той час, який вказаний на ньому, вказуючи, що Додатковий Договір №1 відповідач 1 у інших справах не подавав.

Ліквідатор відповідача 2 пояснив, що після його призначення ліквідатором колишній керівник ПВП «ЧШРБУ» 22.01.2015 року на виконання вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та постанови господарського суду Черкаської області від 05.01.2015 року №925/1342/14 передав печатку та документацію банкрута, про що складений відповідний акт приймання передачі. Серед переданої документації була відсутня первинна бухгалтерська документація та, зокрема, договір про відступлення права вимоги від 06.03.2014 року, укладений між ПВП «ЧШРБУ» та ТОВ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», та інша документація, яка могла б стосуватись даного договору.

Як вбачається з акту приймання-передачі №1 від 22 січня 2015 року (а.с.137-138), оспорюваний договір відповідачу 2 не передавався. У переліку взагалі відсутні документи, які б були датовані 2014 роком, що унеможливлює проведення судової експертизи щодо часу складання та підписання Додаткового договору №1 у зв»язку з відсутністю зразків підписів, печаток, документів, які б були зроблені та складені станом на час укладання Додаткового договору №1.

За таких обставин, суд виходить з поданих сторонами доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно частини першої статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що зміст Договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір укладений, виконаний сторонами, порушень вимог статей 516, 517 ЦК України судом не встановлено. Доказів фальсифікації Додаткового договору №1 позивач суду не надав.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання Договору недійсним з підстав, вказаних позивачем.

При відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

СУДДЯ В.В. Потапенко

Повне судове рішення складено 14 червня 2016 року.

Суддя В.В. Потапенко