донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.06.2016 справа №922/107/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» м. Білозерське, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від23.02.2016р.
по справі№922/107/16 (суддя Г.В. Левшина)
за позовом:ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад»
м. Харків
до відповідача: проОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» м. Білозерське, Донецька область стягнення заборгованості в сумі 42 883,40грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад» м. Харків звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» м. Білозерське, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 42 883,40грн., з яких: 40 500,00грн. основний борг, 196,40грн. 3% річних, 162,00грн. інфляційних та 2 025,00грн. пені.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. у справі №922/107/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта "Білозерська» на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад» 40 500 грн. 00 коп. основного боргу, три проценти річних в сумі 196 грн. 40 коп., пеню в сумі 2 025 грн. 00 коп. та судовий збір в сумі 1 372 грн. 76 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» м. Білозерське, Донецька область, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду від 23.02.2016р. по справі №922/107/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає про те, що позивач по справі не довів належними та допустимими доказами факт поставки продукції по договору, так як на підтвердження факту поставки продукції не надав суду доказів передачі в повному обсязі документів, передбачених п. 4.3. Договору.

Крім того, відповідач зазначає про те, що оскільки датою поставки є дата вказана представником покупця, тому позивачем не доведений факт порушення відповідачем строку на виконання грошового зобовязання, а отже відсутні підстави для стягнення суми за поставлену продукцію.

Також, апелянт посилається на те, що клопотання про зупинення провадження у справі у звязку із зверненням з позовною заявою про тлумачення умов договору поставки судом залишено без задоволення всупереч ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представник позивача у судове засідання прибув, заперечував проти доводів апеляційної скарги. Проти розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечує.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2015р. між ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» м. Білозерське, Донецька область (Покупець) та ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Еталон-Прилад» м. Харків (Постачальник) укладений договір поставки №508-ШБ-УМТС.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ДК (надалі - продукція), в асортименті, кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими Сторонами у цьому договорі та Специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього Договору.

Згідно п.4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, за якісними характеристиками та в строки, узгодженні сторонами в специфікаціях до договору.

Пунктом 8.1. передбачено, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у разі неналежного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2015р. включно. У разі не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим Договором, термін дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписана як додаток до договору Специфікація від 17.03.2015р.

Договір та специфікація до нього підписані та засвідчені печатками сторін без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу (поставки), відносини за яким підпадають під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та Специфікації від 17.03.2015р. за видатковою накладною №РН-0000243 від 09.04.2015р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі довіреності від 09.04.2015р. №219 на суму 40 500грн., яка підписана обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містить відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст. 664 Цивільного кодексу України, саме в дату складання цієї видаткової кнакладної.

Відповідно до п.2 Специфікації від 17.03.2015р. розрахунки по даній специфікації здійснюються на 60 (шістдесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

З урахуванням умов оплати відповідно до специфікації за видатковою накладною №РН-0000243 від 09.04.2015р. відповідач повинен був оплатити товар до 08.06.2015р. включно.

06.08.2015р. позивачем ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» була направлена претензія №076-08 про погашення заборгованості в розмірі 40 500,00грн. за спірним договором з урахуванням пені у розмірі 2 025,00грн., інфляційних витрат у сумі 162,00грн. та 196,00грн. 3% річних в строк три банківських дні з моменту отримання претензії.

Крім того, міститься фіскальний чек про відправлення цієї претензії.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час подачі позовної заяви до суду, відповідачем не сплачено суму заборгованості у розмірі 40 500,00грн. за спірним договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 40 500,00грн. підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару належним чином не виконав, за поставлений товар вчасно не розраховувався, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 2 025,00грн., інфляційних витрат у розмірі 162,00грн. та 3% річних у розмірі 196,40грн.

Згідно з п.6.8 договору №508-ШБ-УМТС від 11.02.2015р. за несвоєчасну оплату продукції відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності її нарахування в розмірі 2 025,00грн. за період з 09.06.2015р. по 06.08.2015р.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційних витрат у розмірі 162,00грн. за червень 2015р. та 3% річних у розмірі 196,40грн. за період з 09.06.2015р. по 06.08.2015р.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даної вимоги повністю та стягнення з відповідача 3% в сумі 196,40грн. за період з 09.06.2015р. по 06.08.2015р.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат таким вимогам не відповідає.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 162,00грн. є неправомірними.

Довод апелянта, що обовязок оплатити поставлену продукцію за договором від 11.02.2015р. № 508-ШБ-УМТС не виник, спростовується наступними обставинами.

Згідно з п. 1.1. Договору в порядку і на умовах, які передбачені цим договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та / або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (надалі - продукція), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами до цього договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, ціні, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору.

Як вбачається з умов договору предметом поставки є продукція та/або обладнання виробничо-технічного призначення. Видаткова накладна, яка підписана обома сторонами визначає, що саме за цим договором відповідач отримав певне обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором поставки.

Згідно п. 4.7. Договору датою поставки вважається дата, яка вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, які надані постачальником.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно приписів ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обовязок продавця вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обовязок продавця доставити товар. Таким чином, закон повязує обовязок передачі товару саме з моменту його вручення.

З наведеного вбачається, що товар за договором від 11.02.2015р. № 508-ШБ-УМТС передано позивачем відповідачу саме за накладною, яка міститься в матеріалах справи та в дату, яка визначена в цій накладній, оскільки іншого в ній не міститься. Також, виходячи з умов договору, відповідач мав визначити іншу дату у разі отримання продукції у будь-якій інший день.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Донецької області щодо незадоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду справи щодо тлумачення умов спірного договору, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаною з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі слід у кожному конкретному випадку зясувати, як повязана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, та чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому наявність одночасно двох цих обставин є необхідною процесуальною підставою для застосування частини 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України. Сама по собі взаємоповязаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду справи до прийняття рішення у іншій справі.

Апеляційний суд зазначає, що при розгляді справи про стягнення боргу на підставі договору поставки господарським судом встановлювалися правові підстави для стягнення заборгованості (в тому числі і питання щодо моменту поставки товару та настання строку для оплати товару), тому судом правомірно не задоволено клопотання про зупинення провадження по справі.

Крім того, відповідачем не надано ніяких доказів находження такої справи у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. по справі №922/107/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» м.Білозерське без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» м.Білозерське на рішення господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. по справі №922/107/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.02.2016р. по справі №922/107/16 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.