ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Справа № 910/27808/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Воліка І.М. (доповідача), Демидової А.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація"
на рішеннявід 28.01.2016
господарського суду міста Києва
та на постанову від 30.03.2016
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/27808/15
господарського суду міста Києва
за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаПублічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод"
проприпинення зобов'язань
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаГвоздецький А.М. (дов. від 11.05.2016 № б/н);
відповідачаРусскіна О.В. (дов. від 05.05.2016 № б/н);
третьої особине з'явились;
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська автомобільна корпорація" (надалі - ПАТ "Укравтокорпорація") звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі - ПАТ "Дельта Банк"), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Запорізький автомобілебудівний завод" (надалі - ПАТ "ЗАЗ"), про припинення зобов'язань за Договором застави № НКЛ-2019631/S2 від 24.10.2013.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі № 910/27808/15 (суддя Шкурдова Л.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 (колегія суддів: Кропивна Л.В. - головуючий, судді - Дідиченко М.А., Руденко М.А.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами господарських судів попередніх інстанцій, позивач - ПАТ "Укравтокорпорація" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 скасувати, і прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано норми матеріального права та порушено процесуальні норми, зокрема, ст. ст. 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, та відзив на касаційну скаргу позивача до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних судових актів.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 24.10.2013 між ПАТ "Дельта Банк" (Банк) та ПАТ "Запорізький автомобілебудівний завод" (Позичальник) укладений Договір кредитної лінії № НКЛ-2019631 (надалі - Договір кредиту), за яким Позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 34 200 000,00 дол. США.

З метою забезпечення належного виконання вищенаведеного кредитного зобов'язання, 24.10.2013, між ПАТ "Дельта Банк" (Заставодержатель) та ПАТ "Українська автомобільна корпорація" (Заставодавець) укладений Договір застави № НКЛ-2019631/S2 (надалі - Договір застави), за яким Заставодавець заставив товари в обороті - автомобілі ЗАЗ, загальною балансовою вартістю 95096262,00 грн., що знаходяться у дилерський центрах Заставодавця. Перелік автомобілів, їх марка, назва ділерів та місцезнаходження автомобілів зазначено у Додатку № 1 до Договору застави.

Позивач звертаючись з позовом про припинення зобов'язань за Договором застави № НКЛ-2019631/S2 від 24.10.2013 посилається на те, що він позбавлений можливості вести економічну діяльність та реалізовувати правомочності щодо майна та активів, які знаходяться на території проведення АТО та передані у заставу відповідачу, а тому просить визнати зобов'язання припиненими на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України.

В силу приписів частини 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст.593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізація предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 Цивільного кодексу України).

Статтею 11 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відмінною ознакою застави товарів в обороті є їх оборотність, тобто можливість реалізації їх третім особам.

За приписами ст. ст. 42, 43 Закону України "Про заставу" при заставі товарів в обороті або у переробці заставодавець зберігає за собою право володіти, користуватися та розпоряджатися предметом застави відповідно до правил розділу 111 цього Закону і зобов'язаний у разі відчуження заставлених товарів замінити їх іншими товарами такої ж або більшої вартості. Зменшення вартості замінених товарів допускається тільки у випадках, коли це здійснено за домовленістю сторін щодо погашення частки початкової заборгованості.

З огляду наведених законодачих приписів, суд дійшов висновку, що у будь-якому разі та обставина, що предметом застави є товари в обороті, а заставодавець не передав їх заставодержателю, втрата предмету застави зобов'язують заставодавця замінити втрачений товар іншим і таким способом, щоб сукупна балансова вартість заставних товарів не була меншою, ніж та, що узгоджена у договорі застави.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про заставу" ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов'язаний надати рівноцінний.

Зазначеним також спростовуються безпідставні посилання позивача, що неможливість виконання заставодавцем зобов'язань за договором застави, є наслідком припинення у зв'язку з цим його зобов'язань перед заставодержателем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що зазначені висновки господарських судів попередніх інстанцій відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, оскільки втарата завставленого товару в обороті чи неможливість передати його заставодаюцю не є правовою підставою для припинення зобов'язання за договором застави.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду та пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції. Крім цього, всі доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судами висновків.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових актів не вбачається.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі № 910/27808/15 залишити без змін.

Головуючий, суддя І.М. Волік

Судді : А.М. Демидова

С.Р. Шевчук