ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року Справа № 915/391/16

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - довіреність № 2459 від 28.04.2016

за участю представника відповідача - ОСОБА_2 дов. № 04/04/2016 від 04.04.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна Інвестиційна Компанія, 54002, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/26

про: стягнення 497 557,91 грн.

встановив:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Стивідорна Інвестиційна Компанія заборгованості в розмірі 497 557,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним надана відповідачу спецпослуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, визначена додатком до постанови КМУ від 03.06.2013 № 405. Міністерством інфраструктури України Наказом від 18.12.2015 року № 541 затверджено тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебувають в господарському віданні АМПУ. У січні 2016 року відповідачем виконано навантажувально-розвантажувальні роботи із використанням причалу №11 на борт судна 45 680, 656 т. вантажу (макуха, чавун, кокс, висівки). Позивачем по факту здійснення відповідачем навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі № 11 нараховано плату за спец послугу в розмірі 497 557,91 грн. Позивач зазначає, що відповідач не має можливості користуватися правами, наданими договором сервітуту у зв'язку з тим, що він не виконує умови «Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд» щодо вжиття заходів технічного нагляду експлуатації причалу.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з наступних підстав: - відсутні докази надання позивачем такої послуги та її зміст; - відсутність замовлення відповідачем у позивача послуги; - наявність договору про встановлення сервітуту, яким сторонами вже врегульовані правовідносини використання причалу, в тому числі і доступу до нього; нарахування плати за тарифами, які не можуть бути застосовані до навантажувально-розвантажувальних робіт, які виконуються відповідачем.

В судових засіданнях 24.05.2016, 06.06.2016, відповідно ст.77 ГПК України оголошувались перерви

Відповідно до вимог ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про морські порти України адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання обєктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України Про морські порти України державні стратегічні обєкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Відповідно до ч.1 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

У господарському віданні Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту) знаходиться причал № 11, який розташований за адресою: 54020, м.Миколаїв, вул. Заводська, 23 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності № 11671223 (а.с. 20).

Товариство з обмеженою відповідальністю „СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ" є портовим оператором морського порту Миколаїв, що підтверджується Реєстром морських портів України, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру морських портів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 496.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону України Про морські порти України портовий оператор (стивідорна компанія) - субєкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші повязані з цим види господарської діяльності.

10.07.2013 року між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України" та Товариством з обмеженою відповідальністю „ СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ " укладено договір № А9-А про встановлення сервітуту ( а.с.96-102).

Як вбачається з преамбули договору сервітуту договір було укладено у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал № 11 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до п. 1.1 договору сервітуту, сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020. м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно п. 2.1 договору сервітуту, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

У відповідності до п. 3.1 договору сервітуту видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 11 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

причал № 11 (інв. № 1031038) - 209,0 м.п., технологічна ширина 14.60 м.п.;

залізничні колії № 33, 36 (інв. № 1031083, 1031084) - 418.00 м.п.;

підкранові колії (інв. № 1031067) - 182,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 договору сервітуту визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п. 3.1 даного договору.

Умовами п. 4.1 договору сервітуту визначено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно з п. 3.1 договору. Сервітут є строковим та оплатним. (п.4.2 Договору сервітуту).

Договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 10 років з моменту набуття чинності з можливою пролонгацією (п. 14.1 договору сервітуту).

Додатковою угодою № 1 від 08.08.2013 року до договору сервітуту внесено зміни в частині розміру та порядку внесення плати за сервітут, режиму експлуатації та відповідальності (а.с.103-105).

Пунктом. 5.1 договору сервітуту встановлено, що вартість плати за користування сервітутом за місяць складає: - причал № 11 - 126 791,14 грн. без ПДВ; залізничні колії 2545,01 грн. без ПДВ; - підкранові колії 1480,19 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України. У разі якщо фактичне користування причалом та причальною інфраструктурою не відбувається, плата за цей період володільцем з користувача не справляється.

Сервітут, встановлений договором, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент розгляду спору договір є чинним, тобто відповідно до положень ст. 525, 526 ЦК України, сторони можуть користуватися наданими за договором правами та повинні виконувати взяті на себе зобовязання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2015 року №483 «Про внесення зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року №405» відповідно до статті 21 Закону України «Про морські порти України» внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 року №405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню», доповнивши його абзацом такого змісту:

«Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Наказом Міністерства інфраструктури України Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України від 18.12.2015 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2015 р. за № 1608/28053, затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України №1331-р від 14.12.2015 року погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Згідно з п. 2 розділу І Тарифів сплата за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України (за групами морських портів), здійснюється портовим оператором за ставками за ці послуги, визначеними додатком 2 до цих Тарифів, державному підприємству «Адміністрація морських портів України».

Відповідно до п. 3 розділу І Тарифів розрахунок вартості послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, здійснюється за кількістю вантажу, яка пройшла через причал у процесі навантаження або вивантаження на борт або з борту судна або плавучої споруди, із залученням засобів, що перебувають у власності або використовуються портовим оператором для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт і які розміщено у межах причалу або над причалом (конвеєри, трубопроводи).

Пунктом 4 розділу І Тарифів встановлено, що сплата за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, здійснюється відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Згідно з п. 3 розділу II Тарифів нарахування плати за спеціалізовані послуги, здійснюється шляхом множення кількості вантажу, за яку здійснюється нарахування плати, визначеної у одиницях виміру згідно з пунктом 1 цього розділу, на ставку за ці послуги для відповідного вантажу, визначену відповідно до пункту 2 цього розділу

У звязку з зазначеними обставинами позивачем по факту здійснення відповідачем у січні 2016 навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі № 11 нараховано відповідачу плату за спеціалізовані послуги в розмірі 497 557,91 грн. та для сплати було виставлено відповідачу 6 рахунків , копії яких додано до позовної заяви. Їх отримання підтверджується витягом з „Журналу реєстрації рахунків (гривня) 2016 рік" (а.с.86-89) та підписами відповідача на супровідних листах, які містяться в матеріалах справи.

Відповідачем рахунки оплачені не були. На адресу ТОВ „ СТИВІДОРНА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ позивачем на підставі ч.2 ст.530 ЦК України були виставлені вимоги від 28.01.2016 №18-19/517 (а.с.79), від 05.02.2016 № 18-19/721 (а.с.80 ) та направлена претензія № 18-09/1244 від 25.02.2016, які залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2016 року відповідачем виконано навантажувально-розвантажувальні роботи на борт судна 45 680, 656 т. вантажу (макуха, чавун, кокс, висівки) із використанням причалу №11, що не заперечується представниками сторін в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про морські порти України" причал - гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про морські порти України» встановлено, що власники та/або користувачі технологічно пов'язаних об'єктів портової інфраструктури зобов'язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов'язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Згідно Договору №А9-А від 10.07.2013, сервітут полягає в праві відповідача користуватися причалом №11, підкрановими коліями та залізничними коліями з метою виконання навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням належного відповідачу рухомого та нерухомого майна.

Умовами п. 7.1.3. Договору про встановлення сервітуту від 10.07.2013 року передбачено, що відповідач зобов'язаний організовувати виконання навантажувально-розвантажувальних робіт відповідно до діючого законодавства України, дотримуватись правил, діючих на території позивача.

Дії портового оператора щодо надання підтвердження позивачу готовності прийняття судна для обробки вантажів обумовлені положеннями Звіду звичаїв морського порту Миколаїв. Так , п.п.5.6., 5.7. Зводу Звичаїв передбачено, що прийом суден у морський порт Миколаїв під обробку та інші операції проводиться на підставі укладених договорів (угод) та здійснюється тільки після попереднього узгодження з портовим оператором та Адміністрацією порту. Підтверджені судна включаються головною диспетчерською Адміністрації порту в графік підходу суден під обробку виходячи із заявленої дати приходу суден і запланованого часу обробки суден.

Зі змісту листів відповідача № 1786 від 29.12.2015, №42 від 14.01.2016, № 72 від 21.01.2016, № 22 від 06.01.2016., № 1760 від 23.12.2015, № 71 від 21.01.2016 вбачається, що відповідач їх скеровує у відповідь на заявку замовника послуг по переробці вантажу (ТОВ «Агромарин», ТОВ «Юнікорн Мерітайм», та інш.) на підтвердження того, що портовий оператор має можливість та готовий прийняти судно для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт в рамкам правовідносин, які врегульовані договорами про надання послуг із організації та виконання ВРР вантажів, укладеним між портовим оператором та замовником цих послуг. Таку заявку замовник послуг направляє портовому оператору та диспетчеру МФ ДП АМПУ, відповідно і підтвердження можливості прийняття та обробки вантажу портовий оператор направляє , як на адресу замовника так і МФ ДП АМПУ.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач отримує вказані документи в порядку повідомлення про можливість здійснення відповідачем робіт по обробці вантажу, а не як замовлення відповідачем послуги з надання доступу до причалу № 11.

Відповідач вказує на те, що такий порядок дій і обмін такою документацію існував між позивачем та відповідачем і в 2014-2015 році, коли здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт здійснювалось лише на підставі договору про встановлення сервітуту і такого виду спец послуги, як забезпечення доступу до причалу не існувало, що не спростовано позивачем.

Пунктом 7.1.6 Договору №А9-А про встановлення сервітуту, визначений обов'язок відповідача надавати позивачу інформацію про вантажі, що перевалюються з метою складання звітності для Міністерства інфраструктури України та держкомстату, а також для забезпечення оперативної взаємодії Сторін.

Відповідач зазначає, що саме на виконання п.7.1.6 Договору №А9-А був наданий позивачу статистичний звіт по переробці вантажів за січень 2016 року(а.с.24) та що ним здійснена оплата за користування причалом на підставі договору про встановлення сервітуту за січень 2016, що підтвердив платіжним дорученням №498 від 15.03.2016, що не спростовано позивачем.

Посилання позивача на те, що здійснення вантажних операцій відповідачем на причалі після прийняття Постанови КМУ № 483 не дає змогу МФ ДП АМПУ забезпечити рівний доступ всіх субєктів господарювання до причалів судом відхиляється оскільки ним не доведено, що здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на підставі діючого договору про встановлення сервітуту будь-яким чином порушує права інших осіб та не дає можливості МФ ДП АМПУ забезпечити рівний доступ субєктів господарювання до причалів.

Твердження позивача, що відповідач не має можливості користуватися правами, наданими договором сервітуту у зв'язку з тим, що він не виконує умови «Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд» щодо вжиття заходів технічного нагляду експлуатації причалу не стосуються предмету спору та відхиляються судом.

Положення постанови Кабінету Міністрів України №483 від 07.07.2015р., наказу Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015р. не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або змінитись умови правовідносин сторін.

Зазначеними актами не надано визначення поняття «спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу», не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга, та не передбачено, що вона включає в себе також надання права користування причалом, права користування причальною інфраструктурою (підкрановими та залізничними коліями) тощо.

Позивач помилково ототожнює внесення послуги доступу до причалу до переліку послуг природних монополій із встановленням єдиного (монопольного) механізму доступу до причалу.

Вказані акти не містять прямої вказівки на те, що інші правові механізми користування, доступу до причалу мають припинити свою дію або змінитись умови правовідносин сторін за такими механізмами, а ними лише врегульовано на законодавчому рівні додатковий правовий механізм доступу до причалу у формі відповідної послуги, яка не встановлена як обовязкова.

Послуга доступу до причалу, що передбачена вказаними Постановою Кабінету Міністрів України і наказом Міністерства інфраструктури України, не заміняє сервітут, права сервітуарія є ширшими за обсягом за право доступу до причалу, а сервітут як речове право користування чужим майном не є предметом регулювання вказаних актів.

Станом на день розгляду справи в суді жодним актом не визначено незаконність вже існуючих правовідносин між сторонами, які регулюють використання відповідачем причала та здійснення за його допомогою навантажувально-розвантажувальних робіт на підставі договору про встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач в порушення ст.33 ГПК України не довів належними засобами доказування факту надання відповідачу спеціалізованої послуги доступу до причалу, то в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 77, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текс рішення складено 16.06.2016 року.

Суддя Н.О. Семенчук