ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа № 915/1649/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

Секретар судового засідання: Молодов В.С.

За участю повноважних представників сторін:

від Міністерства оборони України ОСОБА_1, за довіреністю № 220/830/д від 30.12.2015р.;

від ДП «Миколаївський бронетанковий завод» - ОСОБА_2, за довіреністю № 2352 від 08.10.2015р.

Представник Державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2016р.

по справі № 915/1649/15

за скаргою боржника Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в порядку ст. 1212 ГПК України

стягувач: Заступник військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернулось до Господарського суду Миколаївської області із скаргою на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в порядку ст. 1212 ГПК України, якою просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору в розмірі 606 754,80 грн. від 04.02.2016р. по виконавчому провадженню ВП № 49942785.

Обґрунтовуючи скаргу Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» посилається на те, що розмір виконавчого збору нараховано на загальну суму коштів, стягнутих за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2015р. по справі № 915/1649/15, не зважаючи на те, що до відкриття виконавчого провадження судом винесено ухвалу про визнання наказу від 23.11.2015р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 5 867 548,03 грн., у звязку з цим вказана сума не повинна враховуватися при нарахуванні виконавчого збору. Щодо стягнення штрафних санкцій в сумі 200 000,00 грн. скаржник зазначаєё що підприємство звернулося до суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2015р. по справі № 915/1649/15 в межах строку для добровільного його виконання.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.04.2016р. (суддя Коваль С.М.) скаргу Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» в порядку ст. 1212 ГПК України задоволено у повному обсязі; визнано недійсною постанову від 04.02.2016р. про стягнення виконавчого збору (ВП № 49942785), видану головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про стягнення з боржника Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» виконавчого збору в розмірі 606 754,80 грн.

Задовольняючи скаргу Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» місцевий господарський суд дійшов висновку про невідповідність дій державного виконавця щодо нарахування виконавчого збору та прийняття постанови головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 від 04.02.2016р. про стягнення з боржника виконавчого збору вимогам чинного законодавства.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин справи.

В апеляційній скарзі державний виконавець посилається на те, що постанова про стягнення з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» виконавчого збору у розмірі 606 754,80 грн. винесена правомірно та з додержанням вимог чинного законодавства, а отримана від представника боржника супровідним листом від 28.01.2016р. за вих. № 221 ксерокопія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2015р. по справі № 915/1649/15 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 5 867 548,03 грн. у якості невикористаних коштів, які підлягають поверненню за Договором № 294/14/101, не є належним доказом.

Крім цього апелянт зазначає, що боржником станом на 04.02.2016р. вимоги судового наказу в частині стягнення 100 000,00 грн. в рахунок сплати пені за прострочення виконання зобовязання за договором та 100 000,00 грн. в рахунок сплати штрафу в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за кожний день неповернення суми невикористаних коштів попередньої оплати за період з 03.03.2015 до 25.08.2015 не були виконані.

Більш детальніше доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду у складі не надходив.

Представник Державної виконавчої служби у судове засідання, призначене на 14 червня 2016 року, не зявився, не скористався наданим їм ст. 22 ГПК України правом та повноважних представників не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Відповідно до приписів п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 „Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутністю відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Положеннями ст. 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що 10 листопада 2015 року Господарський суд Миколаївської області постановив рішення по справі № 915/1649/15, яким задовольнив позовні вимоги Заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України у повному обсязі, а саме: стягнуто з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» на користь Міністерства оборони України 5 867 548,03 грн. в рахунок повернення невикористаних коштів попередньої оплати; 100 000,00 грн. в рахунок сплати пені за прострочення виконання зобовязання за договором; 100 000,00 грн. в рахунок сплати штрафу в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за кожний день неповернення суми невикористаних коштів попередньої оплати за період з 03.03.2015 до 25.08.2015; а також стягнуто з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 73 080,00 грн.

На виконання вищевказаного рішення, 23.11.2015р. Господарський суд Миколаївської області видав відповідній наказ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2015р. визнано наказ Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2015р. по справі № 915/1649/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 5 867 548,03 грн. у якості невикористаних коштів, які підлягають поверненню за Договором № 294/14/101.

27.01.2016р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївській області ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49942785 щодо стягнення з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» на користь Міністерства оборони України 5 867 548,03 грн. в рахунок повернення невикористаних коштів попередньої оплати; 100 000,00 грн. в рахунок сплати пені за прострочення виконання зобовязання за договором; 100 000,00 грн. в рахунок сплати штрафу в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України за кожний день неповернення суми невикористаних коштів попередньої оплати.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49942785 була отримана представником Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» - 28.01.2016р.

29.01.2016р. Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» письмово повідомило виконавчу службу про наявність ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2015 року та надало ухвалу суду про визнання наказу від 23.11.2015 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 5 867 548,03 грн. у якості невикористаних коштів, які підлягають поверненню за договором № 294/14/101.

Проте, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 ксерокопію ухвали господарського суду Миколаївської області проігнорував та 04.02.2016р. виніс постанову по виконавчому провадженню ВП № 49942785 про стягнення виконавчого збору, якою стягнув з Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» виконавчий збір в розмірі 606 754,80 грн.

Не погодившись з вищевказаною постановою про стягнення виконавчого збору, Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернулось до Господарського суду Миколаївської області із скаргою на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в порядку ст. 1212 ГПК України, якою просить визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про стягнення виконавчого збору в розмірі 606 754,80 грн. від 04.02.2016р. по виконавчому провадженню ВП № 49942785.

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про незаконність вказаної постанови державного виконавця та наявність підстав для визнання її недійсною з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За приписами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 25 вказаного Закону встановлено, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 27 зазначеного Закону передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. (ч. 1) У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. (ч. 3)

Відповідно до статті 32 наведеного Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За приписами п. 3.7.2 п. 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що виконавчий збір стягується з боржника виключно у разі невиконання останнім виконавчого документа у строк, встановлений державним виконавцем і лише після початку здійснення примусових дій державним виконавцем та з суми, яка залишилась несплаченою боржником самостійно. Із суми, яка сплачена боржником самостійно до початку здійснення примусових дій державним виконавцем, виконавчий збір не стягується.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 28.01.2015р. зі справи №3-217гс14, та у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.07.2015р. зі справи № 6-785цс15, які відповідно до приписів статті 11128 Господарського процесуального кодексу України мають враховуватися судами.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять відомостей про вчинення Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області дій, які можливо кваліфікувати як заходи примусового виконання рішень, визначених статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

У відповідності до статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Представник Державної виконавчої служби не прийнявши ксерокопію ухвали Господарського суду Миколаївської області послався на те, що вона не є належним доказом.

Однак, колегія суддів зауважує на тому, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до бази даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти, зокрема, до Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до Закону України «Про доступ до судових рішень».

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримавши копію ухвали Господарського суду Миколаївської області, державний виконавець мав можливість та був фактично зобов'язаний перевірити стан розгляду справи № 915/1649/15, чинність ухвали Господарського суду Миколаївської області від 10.12.2015р. по справі № 915/1649/15 та прийняти відповідне рішення, проте, наданими йому правами головний державний виконавець не скористався, що свідчить про його бездіяльність.

Поставивши під сумнів існування судового рішення державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 606 754,80 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 03.02.2016р. Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернулось до Господарського суду Миколаївської області і заявою про відстрочку виконання рішення суду в частині стягнення штрафних санкцій на загальну суму 200 000,00 грн.

04.02.2016р. Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» письмово повідомило виконавчу службу про наявність ухвали Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2016р. по справі № 915/1649/15 про прийняття до провадження заяви Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про відстрочку виконання рішення суду, копію якої було додано.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 09.02.2016р. по справі № 915/1649/15 відстрочено виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2015р. по справі № 915/1645/15 терміном на три місяця, а саме до 09.05.2016р.

Вищевикладене свідчить про помилковість визначення органом державної виконавчої служби розміру виконавчого збору.

Відповідно до статті 7 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Таким чином, у державного виконавця не було достатніх правових підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому не приймаються судовою колегією до уваги.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що ухвалу Господарського суду Миколаївської області 27 квітня 2016 року прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, вона відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому відсутні підстави для її скасування.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що ухвалу Господарського суду Миколаївської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 99, 101, 103 п.1, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 27.04.2016р. по справі № 915/1649/15 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 15.06.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош