ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 916/2184/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Головея В.М., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання Кіртока Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів»

на рішення господарського суду Одеської області від 12 серпня 2015 року

по справі № 916/2184/15

за позовом Приватного підприємства «Лубянське»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів»

про стягнення 1 019 574,62 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Лубянське» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів» 1 019 574,62 грн., з яких 503 995 грн. за поставлений товар за договором поставки №2911/Л від 29.11.2013 року, 353397,14 грн. індексу інфляції, 38178,83 грн. 3% річних, 124003,65 грн. пені.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12 серпня 2015 року по справі № 916/2184/15 (суддя Панченко О.Л.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Березівський завод натуральних продуктів" на користь Приватного підприємства "Луб'янське" заборгованість у сумі 503995 грн., інфляційні витрати у сумі 353397 грн. 14 коп., 3% річних у сумі 38178 грн. 83 коп., судовий збір у сумі 17911 грн. 41 коп. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що представлені суду матеріали свідчать про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості у сумі 503995 грн., інфляційних витрат у сумі 353397,14 грн., 3% річних у сумі 38178,83 грн. та підтверджуються договором поставки від 29.11.2013р. № 2911/Л, накладними від 02.12.2013р. № 24, від 04.12.2013р. № 25, від 06.12.2013р. № 27, від 09.12.2013р. № 28, від 12.12.2013р. № 30, виписками банку, розрахунками та іншими доказами.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 124003,65 грн. задоволенню не підлягають, оскільки у даному випадку ані законодавством ані договором поставки від 29.11.2013р. № 2911/Л нарахування пені не передбачено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилався на те, що ОСОБА_3 директор ТОВ «БЗНП» на той час підписав договір поставки та специфікації до нього за допомогою факсимільного штампу, а видаткові накладні взагалі не підписував, товар за ними підприємство не отримувало. Про існування даних видаткових накладних стало відомо лише при отриманні позовної заяви ПП «Лубянське».

За таких обставин, скаржник просив суд першої інстанції призначити по справі судову почеркознавчу експертизу. Судом першої інстанції в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено з підстав недоведеності та необґрунтованості. Відмовляючи в призначені експертизи, суд зазначив, що відповідач повністю оплатив чотири накладні, одну накладну частково.

В апеляційній скарзі апелянт зазначав, що дані грошові кошти були сплачені за договором поставки №2911/Л від 29.11.20136 року у рахунок майбутніх поставок товару, а не за фактично поставлений товар, оскільки на той час така домовленість була досягнута між директорами підприємств. Відмова в призначенні експертизи позбавила відповідача можливості довести ті обставини, на які він посилався.

Також апелянт зазначив про невірний розрахунок суду 3% річних та інфляційних втрат, а саме неврахування положень листа Верховного суду України від 03.04.97 року №62-97р..

07.06.2016 року в судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування від ТОВ «Березівський завод натуральних продуктів» та ДПІ в Малиновському районі м. Одеси копії податкової декларації з податку на додану вартість ТОВ «Березівський завод натуральних продуктів» з додатком №5 за грудень 2013 року, з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту ТОВ «Березівський завод натуральних продуктів» в розрізі контрагентів.

Судова колегія відмовила в задоволенні вказаного клопотання представника позивача з підстав його недоцільності, судова не вбачає підстав для витребування вказаних документів та вважає можливим вирішення спору за наявними матеріалами справи. Крім того, позивачем не обґрунтовано відповідно до ст.101 ГПК України неможливості витребування вказаних документів в суді першої інстанції під час розгляду справи.

Відповідно до приписів ст.85 ГПК України, в судовому засіданні 07.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.11.2013р. між Приватним підприємством "Луб'янське" (надалі "Постачальник") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Березівський завод натуральних продуктів" (надалі "Покупець") був укладений договір поставки № 2911/Л, згідно з яким Постачальник зобовязується передати у власність Покупця насіння соняшника (надалі "товар") на умовах, встановлених цим договором, в строк, за цінами та в кількості, що погоджуються сторонами в специфікаціях, які є невідємною частиною договору, а Покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених цим договором.

Відповідно до п.п.1.2, 3.2 договору, загальна сума договору визначається, виходячи з цін на товар, асортименту та загальної кількості товару, проданого відповідно до умов договору згідно специфікацій. Оплата товару по даному договору здійснюється шляхом перерахування вартості партії товару на розрахунковий рахунок Постачальника товару не пізніше пяти банківських днів з моменту поставки товару.

Згідно п.4.2 договору, датою поставки товару Постачальником Покупцю є дата підписання Покупцем видаткової накладної.

Відповідальність сторін передбачена розділом 6 договору. Чинний договір вступає в силу з дати підписання даного договору уповноваженими сторонами та діє до 31.12.2013р., але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 8.1 договору).

Сторонами було підписано специфікацію до договору, згідно якої позивач зобовязався поставити 600,1 т насіння соняшнику за ціною 3950 грн. за одну тонну.

За твердженням позивача, він належним чином виконав свої зобовязання за договором, та поставив відповідачеві обумовлений договором товар, а саме :

150,27 тон на суму 593 566,50 грн. згідно видаткової накладної №24 від 02.12.2013 р.,

100,19 тон на суму 395 750,50 грн. згідно видаткової накладної №25 від 04.12.2013 р.,

99,73 тон на суму 393 933,50 грн. згідно видаткової накладної №27 від 06.12.2013р.,

99,80 тон на суму 592 934,50 грн. згідно видаткової накладної №28 від 09.12.2013 р.,

150,11 тон на суму 592 934,50 грн. згідно видаткової накладної №30 від 12.12.2013 р., що загалом складає 600,1 тон на загальну суму 2 370 395,00 грн.

Позивач зазначав, що відповідно до приписів п.3.2 договору, оплата першої партії товару повинна бути здійснена відповідачем не пізніше 09.12.2013 року, другої 11.12.2013р., третьої 13.12.2013 року, четвертої 16.12.2013 року, пятої 18.12.2013 року.

Разом з тим, відповідач оплатив поставлений товар частково, на суму 1 866 400 грн., згідно банківських виписок за період з 16.12.2013 року по 14.07.2014 року.

Посилаючись на те, що відповідач оплату за отриманий товар у повному обсязі не здійснив, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Березівський завод натуральних продуктів" 503 995 грн. суму основної заборгованості, 124003,65 грн. пені, 38178,83 грн. 3% річних, 353 397,14 грн. втрат від інфляції.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про необхідність призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17 листопада 2015 року призначено по справі №916/2184/15 судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №7/28-П від 11.03.2016 року, підписи від імені ОСОБА_4 у накладній №24 від 02.12.2013 року, накладній №27 від 06.12.2013р., №28 від 09.12.2013 року, №30 від 12.12.2013 року, №25 від 04.12.2013 року, договорі поставки №2911/Л від 29.11.2013 року (т.1 а.с.123-125), специфікації № 1 до договору поставки №2911/Л від 29.11.2013 року (т.1 а.с.126), вірогідніше за все виконані не ОСОБА_4, а іншою особою. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилось можливим, у звязку зі стислістю досліджуваних підписів.

Підписи від імені ОСОБА_4 у договорі поставки №2911/Л від 29.11.2013 року (т.2 а.с.123-125), специфікації № 1 до договору поставки №2911/Л від 29.11.2013 року (т.2 а.с.126), виконані за допомогою пишучого приладу ручки.

Відбитки факсиміле від імені ОСОБА_4 у договорі поставки №2911/Л від 29.11.2013 року (т.1 а.с.30-32), специфікації № 1 до договору поставки №2911/Л від 29.11.2013 року (т.1 а.с.33), нанесені за допомогою кліше факсиміле ОСОБА_4, зразки якого надані для порівняльного дослідження.

Відповідно до ст.ст.32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з висновку експертизи, судовим експертом встановлено, що договір поставки №2911/Л від 29.11.2013 року та специфікація, які знаходяться в т.2 а.с.123-126, надані суду позивачем, підписані за допомогою ручки.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника відповідача, екземпляр договору поставки №2911/Л від 29.11.2013 року та специфікації до нього підписані за допомогою кліше факсиміле (т.2 а.с. 30-33).

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що договір №2911/Л від 29.11.2013 року та специфікація до нього були підписані з боку відповідача директором підприємства ОСОБА_4.

Стосовно фактичного постачання товару, судова колегія дійшла наступних висновків.

За положеннями ст.42 ГПК України, висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені господарським судом питання.

Висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судова колегія критично оцінює висновок судової експертизи, оскільки він не є категоричним, а містить лише припущення про те, що підписи від імені ОСОБА_4 у видаткових накладних №24 від 02.12.2013 року, №27 від 06.12.2013р., №28 від 09.12.2013 року, №30 від 12.12.2013 року, №25 від 04.12.2013 року, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, вірогідніше за все виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Отже, судова колегія не може приймати наведений висновок в якості належного та допустимого доказу непідписання відповідачем спірних накладних, та оцінює спірні видаткові накладні за загальними правилами.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Порядок та особливості застосування статті 241 ЦК України роз'яснено постановою Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", відповідно до п.3.4 якої 3.4. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як з'ясовано судами першої та апеляційної інстанцій, після підписання Договору поставки №2911/Л від 29.11.2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів» було вчинено ряд дій які свідчать про наступне його схвалення, а саме відповідачем здійснено часткову оплату за поставлений товар, що підтверджується відповідними банківськими виписками за період з 19.12.2013 року по 14.07.2014 року, на загальну суму 1 866 400 грн. та не заперечується відповідачем.

Таким чином, оплата «за соняшник», згідно призначень платежів, які здійснені після підписання спірних накладних, свідчить про наступне схвалення правочину, а отже про факт постачання Приватним підприємством «Лубянське» товару Товариству з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів» згідно спірних видаткових накладних.

Доводи апелянта про те, що дані грошові кошти були сплачені за договором поставки №2911/Л від 29.11.20136 року у рахунок майбутніх поставок товару, а не за фактично поставлений товар, оскільки на той час така домовленість була досягнута між директорами підприємств, спростовується умовами договору, розділом 3 якого визначено, що оплата товару по даному договору здійснюється шляхом перерахування вартості партії товару на рахунок постачальника не пізніше пяти банківських днів з моменту поставки товару.

Отже, договором не передбачено здійснення попередньої оплати в рахунок майбутніх поставок. При цьому, перерахування відповідачем коштів у розмірі 1 866 400 грн. було після підписання накладних.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення наявними матеріалами справи факту постачання товару позивачем, та часткової оплати поставленого товару відповідачем, що спричинило виникнення заборгованості ТОВ «Березівський завод натуральних продуктів» у розмірі 503 995 грн. Іншого належними та допустимими доказами відповідачем не доведено.

Судова колегія перевірила правильність розрахунку 3% річних, індексу інфляції та дійшла висновку про вірність їх нарахування, з урахуванням рекомендацій листа Верховного суду України від 03.04.97 року №62-97р.

В задоволенні вимог про стягнення пені за несвоєчасну оплату товару обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції, оскільки стягнення пені в даному випадку не передбачено умовами договору, укладеного між сторонами.

Підсумовуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський завод натуральних продуктів» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 12 серпня 2015 року по справі № 916/2184/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 13.06.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя В.М. Головей