РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа №910/8920/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ"

про стягнення 253 437,53 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дудар М.І. - представник за довіреністю № б/н від 01.02.2016 р.;

від відповідача: Клещеногов В.В. - представник за довіреністю № б/н від 09.11.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002" до товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" про стягнення 253 437,53 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.08.2015 року між ним та товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" укладено договір № 21/08 МК про виконання робіт з розробки креслень КМД, виготовлення та монтажу металоконструкцій у відповідності до наданого робочого проекту №22/01-15-К-КМ.

На виконання умов договору, позивачем виконано роботи на загальну суму 415 087,20 грн.

Проте, відповідач в порушення умов договору сплачено тільки авансовий платіж в розмірі 200 000,00 грн.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 215 087,20 грн., пені в розмірі 32 822,90 грн. інфляційних втрат в розмірі 3 229,25 грн. та три проценти річних в розмірі 2 298,19 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.05.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 06.06.2016 року.

01.06.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

06.06.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судовому засіданні 06.06.2016 року представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні оголошено перерву до 14.06.2016 року.

14.06.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 14.06.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

21.08.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002" (виробник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" (замовник) укладено договір №21/08 МК на виготовлення металоконструкцій.

Відповідно до п.1.1 договору, виробник бере на себе зобов'язання якісно і у встановлені строки власними силами, засобами, з власних матеріалів, виконати роботи з розробки креслень КМД, виготовлення та монтажу металоконструкцій у відповідності до наданого робочого проекту 22/01-15-К-КМ (надалі за текстом - роботи), а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідно до умов даного договору.

Об'єкт будівництва, на якому виконуються роботи: Будівництво прибудови відокремленого твердопаливного комплексу - котельні потужністю 2МВт до існуючої газової котельні, на території комплексу технічної пасажирської станції Київського залізничного вузла в районі станції «Дарниця» Південного - Західної залізниці, за адресою вул. Приколійна, 1 м. Київ (п.1.3 договору).

Відповідно до ч.1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.2 статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що орієнтовна загальна сума договору становить 415 087,20 грн. (чотириста п'ятнадцять тисяч вісімдесят сім гривень 20 коп.), включаючи ПДВ - 69 181,20 грн.

Відповідно до статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

До початку робіт, замовник перераховує на р/р виробника авансові кошти в сумі 200 000, 00грн. (двісті тисяч гривень, 00 коп.) з ПДВ на закупівлю необхідних матеріалів (п.2.6 договору).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи банківської виписки відповідачем на рахунок позивача 21.08.2015 року сплачено 200 000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за виготовлення металоконструкцій по договору №21/08 МК».

Вартість робіт, яку має сплачувати замовник на користь виробника, визначається на підставі актів виконаних будівельних робіт (ф.КБ-2в), підписаних сторонами на виконання цього договору (п.2.2 договору).

Відповідно до п.2.7 договору, виробник готує акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та надає їх підписаними зі своєї сторони щомісячно замовнику у термін не пізніше 25 числа звітного місяця.

Датою прийняття виконаних виконавцем та прийнятих замовником робіт є дата підписання сторонами актів виконаних робіт (п.4.1 договору).

В матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками сторін акт №1 передачі та прийняття робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (КБ-3) від 31.12.2015 року на загальну суму 415 087,20 грн.

З наявних матеріалів справи вбачається, що вищезазначені акти підписані без зауважень.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази заперечення відповідача щодо форми актів.

Суд не погоджується з твердження відповідача щодо того, що акт №1 передачі та приймання робіт від 31.12.2015 року не є актом виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), а є звичайним актом складеним позивачем в добровільній формі, тому посилатись на нього, як на доказ приймання-передачі робіт є не доречним, так як договором чітко передбачений та зазначений акт виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), та зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. Для спрощення порядку прийняття робіт встановлені типові форми документів, необхідні для їх передання-прийняття, а саме 1) "Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в); 2) "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3). В Актах, як відомо, міститься інформація про вартість виконаних будівельно-монтажних робіт, зданих замовнику, а також про витрати, пов'язані з виконанням цього обсягу робіт. Саме ці суми будуть формувати доходи по будівельному контракту в конкретному звітному періоді. Зазначена в Актах сума витрат, що відносяться до виконаних робіт, являє собою собівартість виконаних робіт.

У довідці визначається вартість таких робіт. На підставі зазначених документів замовник робить розрахунки за виконаний підрядником обсяг робіт.

"Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в) і "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3) призначені винятково для обліку виконаних підрядних робіт і їхньої вартості.

Згідно роз'яснень Державного комітету України по будівництву й архітектурі (Лист від 08.07.2004 р. № 8/8-719) зазначені типові форми поширюються на будівельні підприємства і будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності, незалежно від форми власності, які виконують будівельні і монтажні роботи; роботи з капітального і поточного ремонту будинків і споруджень; інші підрядні роботи незалежно від форм власності даного підприємства і джерел фінансування цих робіт. Згідно ж Пояснень щодо заповнення "Акта прийому виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в) при будівництві об'єктів за рахунок недержавних джерел фінансування його складання не є обов'язковим.

А складання форми № КБ-3 є обов'язковим.

Таким чином, позивачем виконані роботи на загальну суму 415 087,20 грн. та які прийняті відповідачем без зауважень.

Також, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо того, що відповідно до п.6.1.2 договору замовнику має право притримати частину проміжних платежів за роботи, виконані виробником із порушенням ДБН, робочої документації, до моменту усунення виявлених порушень. При цьому, пеня за прострочення платежів у цьому випадку замовником не сплачується і термін виконання робіт не змінюється.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання робіт із порушенням ДБН, робочої документації, а також звернення відповідача щодо таких порушень.

Відповідно до п.2.8 договору замовник протягом 7 (семи) календарних днів після підписання актів виконаних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) перераховує кошти за фактично виконаний обсяг робіт.

Таким чином, оскільки акт та довідка підписані сторонами 31.12.2015 року, тому останнім днем оплати є 07.01.2016 року, а першим днем прострочення - 08.01.2016 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 215 087,20 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 32 822,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 229,24 грн., три проценти річних у розмірі 2 298,19 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що за несвоєчасне проведення розрахунків з виробником, у випадку, якщо ця затримка викликана з вини замовника, замовник сплачує виробнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день затримки.

Розрахунок пені:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
215087.2008.01.2016 - 28.01.20162122.0000 %0.120 %5430.07
215087.2029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %9050.12
215087.2004.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %12670.16
215087.2022.04.2016 - 16.05.20162519.0000 %0.104 %5582.86
За перерахунком суду пеня становить 32 733,21 грн.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню частково в розмірі 32 733,21 грн.

Вимога позивача щодо стягнення пені в розмірі 89,69 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в розмірі 3 229,24 грн. за період з 08.01.2016 року по 31.03.2016 року та 3% річних в розмірі 2 298,19 грн. за період з 08.01.2016 року по 16.05.2016 року наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Констракшен ТМ" (04214, м. Київ, вулиця Північна, будинок 6 (літера А1), ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Досвід 2002" (03179, м. Київ, вулиця Миколи Ушакова, будинок 1-Б, ) суму основного боргу в розмірі 215 087 (двісті п'ятнадцять тисяч вісімдесят сім) грн. 20 коп., пеню в розмірі 32 733 (тридцять дві тисячі сімсот тридцять три) грн. 21 коп., індекс інфляції в розмірі 3 229 (три тисячі двісті двадцять дев'ять) грн. 24 коп., 3% річних в розмірі 2 298 (дві тисячі двісті дев'яносто вісім) грн. 19 коп. та судовий збір в розмірі 3 800 (три тисячі вісімсот) грн. 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовлено.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 22.06.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий