РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016Справа №910/8315/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-Інноваційний Союз»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізничсервіс»

про стягнення 781 071,13 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гузіков В. В. - по дов. № б/н від 23.05.2016

від відповідача-1 Сєров Є.І. - по дов. № 10-896-д від 09.12.2015

від відповідача-2 не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-Інноваційний Союз» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 595 712,46 грн. інфляційних втрат та 85 358,67 грн. 3% річних внаслідок неналежного виконання контракту № 180/2013 від 26.06.2013; про солідарне стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Залізничсервіс» 100 000,00 грн. - 3% річних за договором поруки № 02-08-2014/14 від 02.08.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8315/16 та призначено справу до розгляду на 26.05.2016.

Відповідачем-1 26.05.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки контракт (п. 7.2) містить арбітражну угода за якою всі спори між сторонами контракту розглядаються в Міжнародному комерційному арбітражному суді при торгово-промисловій палаті України.

Суд розглянувши в судовому засіданні 26.05.2016 вказане клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Пунктом 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Звернення до третейського суду є одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року № 3-рп/2004).

Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами; суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України «Про третейські суди», є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України.

В ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус судів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції (ст. 125 Конституції України). Отже, з аналізу положень Закону України «Про третейські суди» випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та/або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду. Для такого звернення, необхідна наявність волі обох сторін (тобто наявність угоди про передачу даного (саме цього) спору на розгляд третейського суду. Лише за наявності волі обох сторін про розгляд спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду, господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі.

Проте, таке клопотання заявив лише відповідач-1. За відсутності волі на звернення до третейського суду у позивача чинне законодавство України не позбавляє його права на вирішення спору господарським судом. Згідно із ст. 1 ГПК України юридичним та фізичним особам гарантовано право на звернення до господарського суду, згідно із встановленою підвідомчістю справ.

Таким чином, твердження відповідача-1 про припинення провадження у справі на підставі того, що даний спір повинен розглядатись тільки третейським судом, прямо порушує норми Конституції України.

З урахуванням наведеного, за наявності спірних правовідносин суд не вправі відмовити особі в розгляді позовної заяви, якщо з матеріалів справи вбачається, що даний спір підвідомчий господарському суду.

В пункті 4.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що провадження у справі підлягає припиненню, якщо при розгляді справи буде встановлено, що є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК); таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі; в останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК; якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 13 від 17.12.2013 «Про внесення змін і доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України» вказаний пункт було доповнено новим абзацом, згідно із яким господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Відтак, з урахуванням наведеного, право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України і не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами.

Таким чином, клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі на підставі того, що даний спір повинен розглядатись третейським судом, не підлягає задоволенню.

Відповідачем-1 26.05.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного запису.

Відповідачем-1 26.05.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про витребування у позивача оригіналу договору поруки № 02-08-2014/1 від 02.08.2014.

Суд розглянувши в судовому засіданні 26.05.2016 вказане клопотання відповідача-1 задовольнив його.

Позивачем в судовому засіданні 26.05.2016 було надано для огляду суду та відповідачу-1 оригінал договору № 02-08-2014/1 від 02.08.2014.

В судовому засіданні 26.05.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 02.06.2016.

Відповідач-1 у поданому 02.06.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що 3% річних та інфляційні витрати не нараховуються у випадку повернення суми авансу (п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2014 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»). ТОВ «Індустрія Феросплавів» відступило ТОВ «Інтербізнесконсалт» право вимоги за контрактом №180/2013 від 26.06.2013, в тому числі зі сплати 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. ТОВ «Інтербізнесконсалт» просило стягнути 3% річних з ПАТ «Укрнафта» у справі № 910/13862/15. Після того, як суди у справі № 910/13862/15 відмовили ТОВ «Інтербізнесконсалт» у задоволенні цих вимог, останнє відступило право щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції у зв'язку з виконанням контракту № 180/2013 від 26.06.2013 на користь ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз». Вважає, що ТОВ «Інтербізнесконсалт» відступило ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз» недійсну вимогу. Зазначає, що індексація знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору (попередня оплата здійснена в рублях), індексації не підлягає. з огляду на викладене просить в позові відмовити повністю.

В судовому засіданні 02.06.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 21.06.2016.

Відповідачем-1 03.06.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про витребування у позивача копії довіреності Давиденко П.К., яким підписано договір поруки № 02-08-2014/1 від 02.08.2014.

Відповідач-2 в судове засідання 21.06.2016 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач-2 належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, з огляду на наступне

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду було надіслано відповідачу-2 рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, вул. Рибальська, 13, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 11.05.2016 є місцезнаходженням відповідача-2.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача-2.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.06.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.06.2013 між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (постачальник, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустрія Феросплавів» (покупець) укладено контракт № 180/2013 (далі - контракт).

Відповідно до п. 1.1. контракту постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити феросплави (далі - товар) на умовах, у кількості та строки, зазначені в додатках (специфікаціях) до даного контракту, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.3. контракту загальна вартість контракту дорівнює сумі вартостей товару по додаткам. Загальна вартість контракту на момент його укладення складає 6 000 000,00 доларів США.

Згідно з п. 4.1. контракту після попереднього узгодження та надходження повідомлення відповідача-1 про готовність товару до відвантаження покупець робить попередню оплату на 100% вартості узгодженої партії товару до відвантаження за 2 дні до початку відвантаження. Покупець робить передоплату товару в російських рублях за курсом ЦБ РФ, що діє на дату платежу, на рахунок постачальника (відповідача-1).

У відповідності до п. 4.9. контракту у разі не поставки товару на суму отриманої передоплати, відповідач-1 гарантує повернення даної суми покупцеві на його поточний рахунок не пізніше 60-го дня від дати останньої здійсненої передоплати за цим контрактом та надання відповідної письмової вимоги покупця.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустрія Феросплавів» на виконання умов контракту здійснено на користь відповідача-1 попередню оплату товару в загальному розмірі 176 440 188,76 грн. (на момент оплати становить 5 431 969,06 доларів США), що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 7 від 23.07.2013, № 66 від 26.07.2013, № 29 від 18.10.2013, № 30 від 18.10.2013, № 5 від 21.01.2014.

Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» було поставлено товар на загальну суму 4 433 334,22 доларів США.

Покупцем за контрактом не було отримано товар на суму 998 634,84 доларів США (5 431 969,06 доларів США (оплата ціни товару, валютою виконання оплати якої згідно пункту 4.1 контракту виступив російський рубль у відповідній конвертації на дати перерахування)) - 4 433 334,22 доларів США (вартість поставленого товару згідно міжнародних залізничних накладних та специфікацій) = 998 634,84 доларів США.

01.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустрія Феросплавів» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи» (поручитель) укладено договір поруки № 01-08-2014/1 (далі - договір поруки № 01-08-2014/1).

Відповідно до п.п. 1.1., 2.1. договору поруки № 01-08-2014/1 поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання обов'язків відповідача-1, що виникли згідно контракту № 180/2013 від 26.06.2013 в розмірі 10 000 доларів США, у т.ч. з відшкодування основного боргу, за прострочення зобов'язань, щодо невиконання зобов'язань, по виплаті 3% річних від простроченої суми, також суми боргу з врахуванням індексу інфляції, по виплаті неустойки, збитків та упущеної вигоди.

02.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустрія Феросплавів» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Залізничсервіс» (поручитель, відповідач-2) укладено договір поруки № 02-082014/1 (далі - договір поруки № 02-082014/1).

Відповідно до п.п. 1.1., 2.1 договору поруки № 02-082014/1 поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань відповідача-1, що виникли згідно контракту № 180/2013 від 26.06.2013 в розмірі 100 000,00 грн., у т.ч. з відшкодування основного боргу, за прострочення зобов'язань, щодо невиконання зобов'язань, по виплаті 3% річних від простроченої суми, також суми боргу з врахуванням індексу інфляції, по виплаті неустойки, збитків та упущеної вигоди.

В подальшому 20.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустрія Феросплавів» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 20/10/2014-1 (далі - договір про відступлення № 20/10/2014-1).

Згідно з п. 1.1. договору про відступлення № 20/10/2014-1 первісний кредитор передає належне йому право вимоги у повному обсязі згідно контракту та згідно з договором поруки № 01-08-2014/1, в тому числі належного виконання відповідачем-1 та ТОВ «Транспортні автоматизовані системи» зобов'язань з відшкодування боргу у розмірі 998 634,87 доларів США, зі сплати 3% річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, по сплаті неустойки, з відшкодування понесених кредитором збитків або втраченої вигоди, а також щодо розірвання контракту та договору поруки, а ТОВ «Інтербізнесконсалт» приймає право вимоги, належне первісному кредитору за контрактом та договором поруки № 01-08-2014/1.

Як свідчать матеріали справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнатфа» за не поставлення товару суми попередньої оплати, яка була перерахована згідно з умовами контракту № 180/2013 від 26.06.2013 в розмірі 988 634,84 доларів США, 34 635,24 доларів США - 3% річних, про солідарне стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнатфа» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи» 10 000,00 доларів США.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/13862/15 від 19.08.2015 в задоволенні позовних Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 910/13862/15 від 29.ю10.2015 рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/13862/15 від 19.08.2015 скасовано частково та

стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» 988 634,84 доларів США, що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості у розмірі 21 008 490,35 грн.

стягнуто солідарно з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи» (на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» 10 000,00 доларів США, що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості в розмірі 212 500,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України № 910/13862/15 від 18.02.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду № 910/13862/15 від 29.ю10.2015 змінено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» 14 183 629,97 грн., що станом на 20.05.2015 еквівалентно сумі заборгованості у розмірі 32 820 321 рубль РФ 10 коп. У решті вимог про стягнення основного боргу відмовлено. У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи» відмовлено.

20.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтербізнесконсалт» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислово-Інноваційний Союз» (новий кредитор) укладено угоду № 1 про зміну кредитора у зобов'язанні (далі - угода № 1), за умовами якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» зобов'язання набутого первісним кредитором на підставі контракту № 180/2013 від 26.06.2013 та право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Залізничсервіс» зобов'язання набутого на підставі договору поруки № 02-082014/1 від 02.08.2014, а новий кредитор компенсує вартість переданого зобов'язання відповідно до умов даної угоди.

Згідно з п. 1.2 угоди новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати виконання боржником (відповідачем-1) та/або поручителем (відповідачем-2) зобов'язань по сплаті 3% річних від простроченої суми, а також індексу інфляції за період з 29.10.2015 по 05.04.2016 в повному обсязі, що становить 781 071,13 грн., але не обмежуючись даною сумою.

Спір виник внаслідок того, що позивач на підставі угоди № 1 та договору поруки № 02-082014/1 він набув право вимагати від відповідачів сплати 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за контрактом № 180/2013 від 26.06.2013 в сумі 14 183 629,97 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Судами у справі № 910/13862/15 встановлено, що правова природа коштів, що стягнуті з відповідача-1 в розмірі 14 183 629,97 грн. є передоплатою.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача-1 595 712,46 грн. збитків від зміни індексу інфляції, 85 358,67 грн. - 3% річних та стягнути солідарно з відповідачів 100 000,00 грн. - 3% річних нарахованих на суму стягненої передоплати в розмірі 14 183 629,97 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже даною нормою передбачено можливість стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача-1 суми попередньої оплати за контрактом не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України (даної позиції дотримується Верховний Суд України в постанові № 3-90гс14 від 16.09.2014 та Вищий Господарський суд України в постанові № 5011-42/13539-2012 від 20.11.2013).

Аванс - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

У відповідності до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає, зокрема у випадках повернення сум авансу та завдатку, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав,

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних на попередню оплату товару є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-Інноваційний Союз» безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача-1, подане до суду 03.06.2016, про витребування у позивача доказів, з огляду на вищевикладене, з метою усунення затягування строків розгляду спору та приймаючи до уваги, що докази які просить витребувати заявник клопотання, не можуть спростувати або підтвердити обставини, що відносяться до даного предмету спору .

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.06.2016.

СуддяВ.В. Сівакова