ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 р. Справа №917/608/16

За позовом дочірньої компанії «Газ України» публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз»

про стягнення 9997052 грн. 15 коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Рішення прийняте після перерви, оголошеної в засіданні суду 01.06.2016р. до 10 год. 40хв. 15.06.2016р.

Розглядається позов про стягнення 9997052 грн. 15 коп. в т.ч. 8745976 грн. 12 коп. інфляційних та 1251076 грн. 03 коп. річних.

01.06.2016р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т.1, а.с.203). Наведені в обґрунтування клопотання обставини документально не підтверджені та заперечувались представником позивача. З врахуванням цього клопотання судом відхилено (т.1, а.с.210).

Представник відповідача в судовому засіданні 01.06.2016р. позов заперечував.

11.05.2016р. до господарського суду Полтавської області електронною поштою надійшов відзив на позов від 11.05.2016р. у формі незасвідченої копії, яка була залучена до справи (т. 1, а.с. 69-72).

В звязку з тим, що до суду надійшла незасвідчена копія відзиву, суд не приймає до уваги доводи викладені у такій копії відзиву.

В засіданні суду згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 8745976 грн. 12 коп. інфляційних та 1251076 грн. 03 коп. річних за невиконання зобовязання по оплаті вартості поставленого природного газу.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав своєчасно зобов'язання по оплаті вартості поставленого йому природного газу по договору поставки природного газу № 06/10-1995 від 20.12.2010р. та до цього часу не виконав рішення суду у справі № 18/1407/12 про стягнення боргу по вказаному договору.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі №18/1407/12 задоволено позов дочірньої компанії «Газ України» публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» про стягнення заборгованості за поставлений по договору № 06/10-1995 природний газ та стягнуто з відповідача на користь позивача 14089569 грн. 54 коп. основного боргу, 1064579 грн. 70 коп. пені, 656812 грн. 52 коп. інфляційних, 592921 грн. 91 коп. річних та 64380 грн. судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2015р. апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» на рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. у справі № 18/1407/12 залишено без задоволення, задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та змінено вказане рішення господарського суду Полтавської області в частині суми пені, що стягується з відповідача на користь позивача пеню зменшено до 532289 грн. 85 коп.

08.09.2015р. господарським судом Полтавської області винесено ухвалу про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області по справі № 18/1407/12 щодо стягнення заборгованості в сумі 15571593,82 грн. на три роки рівними щомісячними платежами згідно графіку.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12 встановлено, що на момент звернення із позовом до суду та розгляду вказаної справи, сума основного боргу ПАТ «Лубнигаз» перед НАК «Нафтогаз України» складає 14089659,54 грн.

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позивач у позові стверджує, що після винесення рішення господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12 відповідачем було сплачено 364380,00 грн. і що факт сплати відповідачем зазначеної суми встановлений ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.09.2015р. по справі № 18/1407/12.

Як зазначає позивач у позовній заяві, керуючись приписами статті 534 Цивільного кодексу України він зараховував кошти, які сплачував відповідач на виконання рішення суду в наступному порядку:

- платежі від 16.03.2015р. та від 30.04.2015р. в сумі 364380,00 грн. зараховано на погашення штрафних санкції;

- платіж від 30.10.2015р. в сумі 432544,27 грн. зараховано на погашення штрафних санкції;

- платіж від 30.11.2015р. в сумі 865202,03 грн. зараховано на погашення суми основного боргу;

- платіж від 23.12.2015р. в сумі 432544,27 грн. зараховано на погашення суми основного боргу;

- платіж від 15.02.2016р. в сумі 432544,27 грн. зараховано на погашення суми основного боргу;

- платіж від 29.03.2016р. в сумі 865088,54 грн. зараховано на погашення суми основного боргу.

18.05.2016р. від позивача надійшла заява про долучення розрахунку боргу до матеріалів справи, в якій він зазначає, що у розрахунку боргу наданому суду по справі № 917/608/18 зазначені не всі платежі, які враховувались при підготовці позовної заяви та просить долучити до матеріалів справи копію розрахунку боргу за договором поставки природного газу від 20.12.2010р. (т. 1, а.с. 103). Згідно доданого до заяви розрахунку заборгованість станом 01.04.2016р. становить 12543670 грн. 44 коп.

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно виконав зобовязання по оплаті вартості поставленого природного газу та в звязку з цим просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1251076 грн. 03 коп. та інфляційні у розмірі 8745976 грн. 12 коп.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданих сторонами доказів, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації, публічне акціонерне товариство Лубнигаз та Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від № 2586/ГУ від 20.11.2015р. на суму 865202,03 грн., № 2963/ГУ від 17.12.2015р. на суму 432544,27 грн., № 317/ГУ від 22.01.2016р. на суму 432544,27 грн., № 771/ГУ від 24.02.2016р. на суму 432544,27 грн., №1051/ГУ від 21.03.2016р. на суму 432544,27 грн., № 1282/ГУ від 19.04.2016р. на суму 432544,27 грн., № 1602/ГУ від 20.05.2016р. на суму 432544,27 грн.

Так, згідно п. 2.6 розділу 2 спільного протокольного рішення № 2963/ГУ від 17.12.2015р. (копія спільного протокольного рішення т. 1, а.с. 130-132) відповідач (сторона №4) перераховує позивачу (стороні № 5) кошти в сумі 432544,27 грн. за природний газ 2011 року згідно з договором від 20.12.2010р. № 06/10-1995.

В розділі 3 вказаного спільного протокольного рішення визначено, що сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона - до загального фонду Державного бюджету країни не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення; а в розділі 4 цього спільного протокольного рішення зазначено, що сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №342/16358, і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України.

Аналогічні умови містяться і в розділах 2, 3, 4 вказаних вище інших спільних протокольних рішень.

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

За вказаними спільними протокольними рішеннями відповідач перерахував позивачу кошти на загальну суму 3460467 грн. 65 коп., що підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень № 23 від 23.11.2015р. (т. 1, а.с. 174), № 26 від 18.12.2015р. (т. 1, а.с. 178), № 4 від 25.01.2016р. (т. 1, а.с. 182), № 7 від 25.02.2016р. (т. 1, а.с. 186), № 10 від 22.03.2016р. (т. 1, а.с. 190), № 12 від 21.04.2016р. (т. 1, а.с. 194), № 15 від 23.05.2016р. (т. 1, а.с. 198).

Згідно статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України в постановах від 25.03.2015р. у справі №924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі №5011-42/1230-2012-69/542-2012, зазначив, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України не було.

Верховний Суд України у вказаних постановах також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

З врахуванням висновків Верховного Суду України та статті 11128 ГПК України позов в частині стягнення річних та інфляційних, нарахованих на суми, сплачені відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, задоволенню не підлягає.

Відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання відповідачем погашено заборгованість за природний газ на загальну суму 3460467 грн. 65 коп. Таким чином, нарахування річних та інфляційних на вказану суму здійснено позивачем безпідставно.

Крім цього, при нарахуванні річних та інфляційних позивачем не врахована оплата відповідачем основного боргу згідно платіжного доручення № 1436 від 30.10.2015р. на суму 432544,27 грн. (копія т.1, а.с.121). Згідно наданої позивачем копії платіжного доручення № 1436 від 30.10.2015р. (копія т.1, а.с.121) відповідачем вказано призначення платежу: «Погашення суми боргу по дог. поставки прир.газу№06/10-1995 від 20.12.10р, зг.ухвали Господ.суду Полт.обл. від 08.09.15р.».

Посилаючись у позовній заяві на статтю 534 Цивільного кодексу України, позивач не обґрунтував право позивача змінювати вказане платником (відповідачем) у платіжному дорученні призначення платежу, не обґрунтував підстави зарахування 796394 грн. 27 коп. на погашення штрафних санкцій з врахуванням того, що з відповідача вказаним у позовній заяві рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12 стягнуто 532259 грн. 85 коп. штрафних санкцій (пені).

З врахуванням наведеного стягненню підлягають річні нараховані на суму боргу 432544 грн. 27 коп. за період з 07.04.2013р. по 29.10.2015р. в сумі 33276,28 грн. та річні нараховані на суму боргу 10196557грн. 62 коп. за період з 07.04.2013р. по 07.04.2016р. в сумі 919366 грн. 33 коп. Всього стягненню підлягають річні в сумі 952642 грн. 61 коп. В іншій частині стягнення річних позов задоволенню не підлягає.

Крім цього, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача 8745976 грн. 12 коп. інфляційних за період з жовтня 2013 року по січень 2016 року.

Згідно п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вказаним у позовній заяві рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.10.2014р. по справі № 18/1407/12 з відповідача на користь позивача було стягнуто інфляційні за період з лютого 2011 року по квітень 2012 року.

Позивачем у даній справі при здійсненні розрахунку інфляційних було пропущено періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (дефляція) в звязку з чим, розмір інфляційних завищено. Крім цього, позивачем при нарахуванні інфляційних не була врахована сплата відповідачем основного боргу згідно платіжного доручення № 1436 від 30.10.2015р. на суму 432544,27 грн. (копія т. 1, а.с. 121).

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Таким чином, у позивача відсутні підстави для нарахування інфляційних на суму основного боргу 432544,27 грн. за жовтень 2015 року, оскільки вказана сума була сплачена 30 жовтня 2015 року, тобто борг в сумі 432544,27 грн. в жовтні 2015 р. існував менше календарного місяця.

(Судом в цій частині врахована практика Вищого господарського суду України, зокрема постанова від 10.07.2013р. по справі № 5002-33/4081-2012, та практика Харківського апеляційного господарського суду, зокрема постанова від 20.01.2016р. по справі № 917/1933/15).

З врахуванням наведеного стягненню підлягають інфляційні нараховані на суму боргу 432544 грн. 27 коп. за період з травня 2012 року по вересень 2015 року в розмірі 327868 грн. 56 коп. та інфляційні нараховані на суму боргу 10196557 грн. 62 коп. за період з травня 2012 року по січень 2016 року в розмірі 8136852 грн. 98 коп. Всього стягненню підлягають інфляційні на загальну суму 8464721 грн. 54 коп. В іншій частині інфляційних позов задоволенню не підлягає.

З врахуванням наведеного позов підлягає задоволенню частково, в сумі 952642 грн. 61 коп. річних та 8464721 грн. 54 коп. інфляційних.

В решті вимог позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

10.06.2016р. до Господарського суду Полтавської області надійшла заява відповідача від 06.06.2016р. про розстрочення рішення суду у справі № 917/608/16 на 3 роки шляхом сплати щомісячних платежів згідно графіку. В обґрунтування заяви про розстрочення рішення відповідач посилається на своє скрутне фінансове становище, недоотримання ним тарифної виручки, відсутність вини відповідача у простроченні виконання зобов'язання та загрозу банкрутства відповідача.

Позивач у запереченнях від 14.06.2016р. заперечує щодо надання відповідачу розстрочки виконання рішення посилаючись на те, що відповідачем не подано належних доказів, які свідчать про наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Згідно статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Виходячи з ч. 3 ст. 84 ГПК України питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суду може бути вирішено і при прийнятті рішення.

Згідно ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо .

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає господарську діяльність як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Згідно наданої відповідачем копії фінансового звіту збитки відповідача на 31.12.2015р. склали 656 тис.грн., проте наявність збитків станом на 31.12.2015р. не свідчить про неможливість виконання рішення суду від 15.06.2016р. Крім того, підстави віднесення збитків до виняткових випадків заявник не обґрунтував.

Виходячи з наведених вище статті 42 Господарського кодексу України та статті 121 Господарського процесуального кодексу України збитковість підприємства не є винятковим випадком, тобто збитковість діяльності підприємства не є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Надана відповідачем копія довідки Ощадбанку про залишок коштів на поточному рахунку ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"станом на один день - 27.05.2016р. - не відображає фінансовий стан відповідача вцілому і не свідчить про неможливість (утруднення) виконання рішення суду від 15.06.2016р. після набрання ним законної сили. Крім того, відповідачем не надані докази відсутності рахунків і коштів у інших банках. Надана відповідачем копія довідки про рух коштів ПАТ "Лубнигаз" за період з 01.02.2016р. по 30.04.2016р. документально не підтверджена.

Копія балансу відповідачем не надана .

Також відповідачем надана копія заяви про включення вимог кредитора ПАТ "Лубнигаз" в розмірі 304 364,91 грн. до реєстру кредиторів ОСОБА_3 акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна". Підстави віднесення зазначених обставин до виняткових випадків заявник не обґрунтував. Окрім того, відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Посилання заявника на те, що він є єдиним товариством, яке має право на проведення вибухонебезпечних робіт по ремонту газових мереж та підтриманню їх у належному безаварійному стані та на те, що товариство обслуговує газові трубопроводи, які є об'єктами державної власності, не можуть бути враховані, оскільки зазначені обставини не є обставинами, що ускладнюють виконання рішення чи роблять його неможливим.

Відповідач не надав належних доказів в обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду та доказів наявності виняткового випадку, в зв'язку з чим заява про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає, як необґрунтована.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Лубнигаз» (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Л.Толстого, 87, ) на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 952642 грн. 61 коп. річних, 8464721 грн. 54 коп. інфляційних, 141260 грн. 46 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Відмовити у розстрочці виконання рішення суду.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 21.06.2016р.