ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2016 р. Справа № 911/896/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі його структурного підрозділу - Київського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, Київська обл., м. Біла Церква

до фермерського господарства Рось, Київська обл., с. Завадівка

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 господарство Макс-Фермер

про стягнення 280410,00 гривень

За участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_2, посвідчення №031869;

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №19 від 15.03.2016;

від відповідача: не зявився.

від третьої особи: не зявився

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі його структурного підрозділу - Київського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фермерського господарства Рось за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 господарство Макс-Фермер про стягнення 280 410,00 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 господарство Макс-Фермер (третя особа) належним чином не виконав зобов`язання за договором № 09-08 від 30.07.2008 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, а саме не повернув позивачу кошти фінансової підтримки (допомоги). В свою чергу відповідач згідно договору поруки від 31.07.2008 поручився перед позивачем за виконання третьою особою зобовязань за договором №09-08 від 30.07.2008 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, а тому враховуючи, те що третя особа не виконала свої зобовязання за договором №09-08 та не повернула кошти фінансової підтримки (допомоги) у сумі 150 000,00 гривень, позивач звернувся із розглядуваним позовом до поручителя Фермерського господарства «Рось» (відповідач).

Ухвали Господарського суду Київської області від 21.03.2016, 13.04.2016, 11.05.2016 направлялась відповідачу та третій особі з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача та третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи відкладався.

Заслухавши пояснення представника позивача та прокуратури, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2008 між Київським відділенням Українського фонду підтримки фермерських господарств та фермерським господарством «Макс-Фермер» укладено договір №09-08 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству.

Відповідно до п. 1.1. Київське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств зобовязується надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі фермерському господарству «Макс-Фермер» в сумі 150 000,00 гривень, а фермерське господарство зобовязується використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку (допомогу) у строк та розмірах, що обумовленні умовами цього договору.

Підпунктом 3.4. п. 3.4.2 розділу 3 даного договору ОСОБА_1 господарство «Макс-Фермер» зобов'язувалось повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Київському відділенню Укрдержфонду згідно з встановленим графіком: до 31 жовтня 2009 року в сумі 30 000,00 гривень; до 31 жовтня 2010 року в сумі 30 000,00 гривень; до 31 жовтня 2011 року в сумі 30 000,00 гривень; до 31 жовтня 2012 року в сумі 30 000,00 гривень; до 31 жовтня 2013 року в сумі 30 000,00 гривень.

Згідно п. 4.1. договору фінансова підтримка (допомога) надається фермерському господарству «Макс-Фермер» терміном на 5 років до 31 липня 2013 року. Фінансова підтримка (допомога) повертається фермерським господарством згідно з встановленим графіком (п. 3.4.2).

Цей договір набирає чинності з дати його підписання повноваженими представниками сторін. Цей договір діє до повного повернення фермерським господарством коштів фінансової підтримки (допомоги) та повного виконання ним будь-яких грошових зобовязань, передбачених цим договором (п. 7.1., 7.2. договору).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і третьою особою у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою мають ознаки договору позики, згідно якого в силу ст. 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідності до ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання згідно договору про надання фінансової підтримки № 09-08 від 30.07.2008 щодо надання фінансової допомоги в сумі 150 000,00 гривень виконав, про що свідчить платіжне доручення № 158 від 01.08.2008 на суму 150 000,00 гривень, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

З метою забезпечення виконання договору №09-08 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству 31.07.2008 Український державний фонд підтримки фермерських господарств (заставодержатель) уклало з ОСОБА_1 господарством «МАКС-ФЕРМЕР» (боржник) і ОСОБА_1 господарством «Рось» (поручитель) договір поруки, за яким поручитель зобовязався перед заставодержателем (кредитор) нести в повному обсязі відповідальність за невиконання боржником умов договору №09-08 від 30.07.2008 про надання фінансової допомоги фермерському господарству, укладеного між Київським відділенням Українського фонду підтримки фермерських господарств та фермерським господарством «Макс-Фермер» на суму 150 000,00 гривень.

Зазначений договір, хоча і має назву «Договір поруки» за змістом містить положення, що притаманні як договору поруки так і договору застави, отже є змішаним договором у розумінні ст. 628 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до договору поруки від 31.07.2008:

- поручитель зобовязується повернути заставодержателю всю суму фінансової підтримки (допомоги) в розмірі 150 000,00 гривень наданої боржнику;

- поручитель зобовязується виконати за боржника його зобовязання перед заставодержателем в термін дії договору;

- у випадку невиконання боржником у встановлений в договорі строк своїх зобовязань заставодержатель повинен направити поручителю на протязі трьох днів письмове повідомлення про факт невиконання боржником умов договору;

- поручитель зобовязаний на протязі трьох днів з моменту одержання повідомлення заставодержателя перерахувати на його розрахунковий рахунок суму боргу, згідно з поданим розрахунком;

- строк дії цього договору відповідає строку дії договору про надання фінансової допомоги фермерському господарству №09-08 від 30.07.2008.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Як вже зазначалося строк дії договору поруки відповідає строку дії договору про надання фінансової допомоги фермерському господарству №09-08 від 30.07.2008, а згідно до п. 7.1. договору про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, договір діє до повного повернення фермерським господарством коштів фінансової підтримки (допомоги) та повного виконання ним будь-яких грошових зобовязань, передбачених цим договором.

Умови договору поруки про його дію впродовж строку дії договору фінансової допомоги до повного припинення всіх фінансових зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Днем остаточного настання строку виконання основного зобовязання згідно п. 4.1. договору про надання фінансової підтримки (допомоги) є 31 липня 2013 року.

Отже вимога до поручителя могла бути предявлена протягом шести місяців від цієї дати, а саме до 31.01.2014.

Зі спливом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Крім того, в Постанові Верховного Суду України у справі № 6- 53 цс 14 від 17 вересня 2014 року викладено правову позицію, відповідно до якої з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Згідно приписів ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Прокурором та позивачем до матеріалів справи не надано доказів предявлення вимоги до відповідача у будь-якій формі. В матеріалах справи наявні копії претензій, адресованих відповідачу, але вони були направлені щодо виконання відповідачем зобовязань за іншими договорами, крім того, суду не надано доказів вручення цих претензій відповідачу, а дата їх направлення також не свідчить про дотримання позивачем положень ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України, що в сукупності зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову.

Витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 01.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 06.06.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник