РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/9160/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБУ Менеджмент"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1

про стягнення 7 677,76 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Оніщенко Г.В. - представник за довіреністю № 0116-61 від 10.05.16;
від відповідачане з'явились;
від третьої особи не з'явились

В судовому засіданні 08.06.2016 в порядку ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АБУ Менеджмент" про стягнення 7677,76 грн. сплаченого страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 16.05.2013 між ним та відповідачем було укладено Поліс № АС/1632753 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля "Scania R420", реєстраційний номер НОМЕР_1. Як зазначив позивач, 27.07.2013 по вулиці Київській в с. Софіївська Борщагівка Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Scania R420", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2013 у справі № 369/7419/13-п ОСОБА_1 був визнаний винним в порушенні п.п. 2.3б, 13.1 ПДР та притягнутий до адміністративної відповідальності. На підставі страхового акту № ДКЦВ-6806 від 18.10.2013 позивачем було виплачене страхове відшкодування в розмірі 7677,76 грн. власнику автомобіля Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Враховуючи те, що за твердженням позивача відповідач вчасно не повідомив його про настання страхової події, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9160/16, в порядку ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, розгляд справи призначено на 08.06.2016.

07.06.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва позивач надав документи на виконання вимог ухвали суду.

В судовому засіданні 08.06.2016 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Відповідача та третя особа не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляли, хоча про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

16 травня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" та Товариством з обмеженою відповідальністю "АБУ Менеджмент" було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 1632753 (далі - Поліс).

Відповідно до умов вказаного Полісу застрахованим транспортним засобом є автомобіль "Scania R420", реєстраційний номер НОМЕР_1, строк дії страхового полісу з 17.05.2013 до 16.05.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2013 по вулиці Київській в с. Софіївська Борщагівка Київської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Scania R420", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2013 у справі № 369/7419/13-п ОСОБА_1 був визнаний винним в порушенні п.п. 2.3б, 13.1 ПДР та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд враховує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Відповідно до Відомостей № 9237918 про дорожньо-транспортну пригоду автомобіль " Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав пошкодження задньої лівої, бокової лівої та передньої лівої частини.

Власник пошкодженого автомобіля "Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2, (потерпіла особа) 29.07.2013 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яке просив перерахувати на його розрахунковий рахунок.

Згідно калькуляції № ДКЦВ-6806 від 31.07.2013 вартість ремонтних робіт складає 8167,76 грн., відповідно до розрахунку фізичного зносу від 31.07.2013 коефіцієнт фізичного зносу для складових автомобіля Daewoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на момент ДТП становив 48,00 %.

18.10.2013 позивачем було затверджено Страховий акт № ДКЦВ-6806 відповідно до якого було вирішено здійснити виплату страхового відшкодування за полісом страхування АС№1632753 від 16.05.2013 в сумі 7677,76 грн.

На підставі платіжного доручення № 18964 від 22.10.2013 позивач перерахував на користь ОСОБА_3 7677,76 грн. із призначенням платежу: "Страх.відшк АС-1632753 від 16.05.13 стр. акт № ДКЦВ-6806 від 18.10.13 ТОВ «АБУ Менеджмент».

Враховуючи те, що відповідач вчасно не повідомив позивача про настання страхової події, позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування в сумі 7677,76 грн..

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Пунктом 5 ст. 989 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно з пп. "ґ" пп. 38.1.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Однак, як вбачається з підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону, ним не передбачено ні строки, ні умови, за яких страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу має не повідомити страховика про настання страхового випадку.

Так, підпунктом 33.1.2. Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

У свою чергу, підпунктом 33.1.4. Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

З наведеного слідує, що пп. "ґ" п. 38.1.1. Закону відсилає до пп. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону, який за своїм змістом не узгоджується з диспозицією пп. "ґ" п. 38.1.1. Закону.

Так, підпункт 38.1.1. Закону надає право страховику подати регресний позов при порушенні п. 33.1.2. Закону щодо повідомлення страховика про страховий випадок, проте в редакції Закону станом на виникнення спірних правовідносин обов'язок з повідомлення страховика визначено не в п. 33.1.2., а в п. 33.1.4.

Зазначене пояснюється тим, що в статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" були внесені зміни Законом № 3045-VI від 17.02.2011 р., згідно з яким в тому числі викладено в іншій редакції п. 33.1. та змінено місцями норми п. 33.1.2. та 33.1.4., проте як в п. 38.1.1. посилання на п. 33.1.2. не замінено на посилання на п. 33.1.4.

Отже, фактично мова йде про технічні помилки, допущені при розробці закону і при використанні законодавчої техніки. Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Так, відшкодування збитків, як окремий спосіб захисту, визначений п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України та категорія яких розкривається в приписах ст. 22 ЦК України, передбачає як спеціальний предмет доказування, так і може стосуватись лише випадків завдання матеріальної шкоди або спричинення упущеної вигоди.

Зокрема, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Зобов'язання особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлене законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється. Факт зафіксований правоохоронними органами; встановлений в постанові суду, особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. При цьому, сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій особі.

Отже, позивач серед іншого не надав суду доказів виникнення у нього збитків з причини не повідомлення про настання ДТП, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі N 6-284цс15, яка відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що про факт настання ДТП позивач був повідомлений самим потерпілим 29.07.2013, тобто позивач мав можливість перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено безпідставність заявлених позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.06.2016

Суддя Пукшин Л.Г.