донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.06.2016 справа №908/789/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівМарченко О.А. Попкова Д.О., Татенко В.М.
Представники сторін:
від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області
від12 травня 2014 р. (повний текст складено та підписано 13.05.2014)
у справі№ 908/789/14 (суддя Горохов І.С.)
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя
простягнення грошових коштів у сумі 1700грн.00коп. та збитків у розмірі 857грн.90коп.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2014р. у справі №908/789/14 позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя про стягнення грошових коштів у сумі 1700грн.00коп. та збитків у розмірі 857грн.90коп. - задоволені частково: з відповідача на користь позивача стягнуто переплату з орендної плати, як безпідставно отримані грошові кошти за договором оренди від 21.06.2012р. у розмірі 600,00 грн. та відмовлено в іншій частині позову.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, м.Запоріжжя подана апеляційна скарга, в якій останній просить скасувати судове рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі у зв'язку з тим, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо дати дострокового розірвання договору з 24.11.2013р. та безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення збитків.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду про порушення апеляційного провадження та про відкладення у даній справі сторони були попереджені про те, що у разі нез'явлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4, м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя про стягнення грошових коштів у сумі 1700грн.00коп. та збитків у розмірі 857грн.90коп.

Позовні вимоги до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Запоріжжя обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди від 21.06.2012р. Як зазначає позивач, за наведеним договором останнім внесено гарантійний платіж за останній місяць оренди у розмірі 3000грн., проте у зв'язку з достроковим звільненням об'єкту оренди, виникла переплата з орендної плати в розмірі 1700, 00 грн. Крім того, 14.11.2013р. у зв'язку з припиненнням постачання електроенергії до орендованого приміщення, відповідачем завдано збитки у вигляді зіпсованої продукції на суму 857,90 грн., які позивач просить стягнути на його користь.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/789/14; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню виходячи з наступного.

Так, 21.06.2012р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (Орендодавевем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (Орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, загальною площею 278,6 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_4., яке на підставі договору купівлі - продажу від 31.08.2006р. належить Орендодавцю. (п. 1.1. Договору).

За умовами розділу 3 Договору, при передачі та поверненні об'єкта ореди складаються акти приймання - передачі (Додаток №2), які підписуються уповноваженими представниками сторін. Об'єкт оренди повинен бути переданий в орендне користування Орендодавцем та прийнятий Орендарем протягом 3 (трьох) днів з дати підписання цього Договору, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі, а у випадку повернення Орендарем об'єкта оренди з орендного користування - з дати припинення строку оренди за Актом приймання - передачі. Об'єкт оренди вважається переданим-прийнятим в користування чи повернутим з користування з моменту підписання Акта приймання - передачі. Датою передачі/приймання об'єкта оренди є дата підписання Акта приймання - передачі. За відсутністю такого акту сторони не мають права посилання на інші докази часу приймання/передачі об'єкта оренди.

Пунктом 4.1. договору сторони узгодили розмір орендної плати, яка складає 3000,00 грн. за весь об'єкт оренди, в тому числі плата за користування земельною ділянкою та відповідно до п. 4.2.1 Договору орендар протягом 5 банківських днів з дати підписання акту приймання - передачі сплачує гарантійний платіж, який зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

Додатковою угодою від 15.05.2013р. до договору оренди внесено зміни та збільшено загальну площу орендованого приміщення до 287,2 кв. м. Орендна плата з 15.05.2013р. склала 3500,00 грн. на місяць.

Додатковою угодою від 29.10.2013р. до договору оренди внесено зміни щодо зменшення загальної площі орендованого приміщення до 269 кв. м. Орендна плата з 29.10.2013р. склала 3000,00 грн. на місяць.

Договір №б/н від 21.06.2012р. укладено на строк до 21.05.2015р. Договір може бути розірвано за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору. У випадку дострокового припинення договору відповідно до п. 8.2 Договору, орендар зобов'язується з моменту розірвання договору повернути об'єкт оренди орендодавцю за актом приймання - передачі (згідно розділу 3 цього договору).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт передачі об'єкту оренди орендодавцем орендарю за зазначеним договором підтверджується Актом приймання - передачі від 21.06.2012р.

Одночасно, у зв'язку з внесеням змін до договору, сторонами підписувались акти здачі - приймання нежитлового приміщення від 30.04.2013р, 29.10.2013р.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до платіжного доручення №3687 від 26.06.2012р. перераховано на рахунок відповідача суму гарантійного платежу за останній місяць оренди у розмірі 3000,00грн. Відповідачем факт перерахування грошових коштів на його рахунок не заперечується.

Як зазначає позивач, у зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов Договору 14.11.2013р. здійснено відключення електропостачання у орендованому приміщенні, користування обєктом оренди стало неможливим, а тому, на думку позивача, оскільки фактичне користування приміщенням відбувалось з 01.11.2013р. по 13.11.2013р., переплата з орендної плати за період з 14.11.2013р. по 30.11.2013р. складає 1 700,00грн. з розрахунку 3 000,00грн.(сума гарантійного платежу)*17днів/30днів.

Одночасно, крім повернення суми невикористаної орендної плати, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 857,90грн., заподіяних внаслідок відключення відповідачем електропостачання у орендованому приміщенні.

Господарським судом частково задоволено позовні вимоги в частині стягнення переплати з орендної плати у розмірі 600грн. за період з 24.11.2013р. (21.11.2013р. дата підписання акту приймання - передачі + 3 дні поштового перебігу) по 30.11.2013р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд дійшов висновку, що спірний договір розірвано з 24.11.2013р., оскільки акт прийому - передачі до договору оренди нежилого приміщення від 21.11.2013р. позивачем направлено рекомендованим листом, а відповідачем поштове відправлення не отримано, з огляду на поштовий перебіг, суд вважає договір оренди нежитлового приміщення №б/н від 21.06.2012р. достроково розірваним з 24.11.2013р. Одночасно, в частині стягнення збитків у розмірі 857,90грн., судом першої інстанції відмовлено за необгрунтованістю.

Однак, висновки господарського суду про розірвання договору оренди з 24.11.2013р. є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням у свою чергу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено місцевим господарським судом, листом від 22.10.2013р. позивач в порядку п. 8.6 договору повідомив відповідача про дострокове звільнення об'єкту оренди. Даний лист отримано відповідачем того ж дня, про що свідчить підпис та печатка про отримання останнім.

Листом № 11 від 06.11.2013р. відповідач повідомив, що оскільки позивачем було внесено гарантійний платіж за останній місяць оренди нежитлового приміщення по 30.11.2013р. включно, необхідно провести оплату комунальних послуг відповідно до договору за листопад місяць 2013 року.

Листом № 8/11 від 08.11.2013р. позивач повідомив відповідача про звільнення та передачу об'єкта оренди 21.11.2013р. з проханням прибути для підписання акту приймання - передачі. 12.12.2013р. вказаний лист повернувся з відміткою поштового відділення: "за збігом строку зберігання".

Телеграмою від 18.11.2013р. позивач повторно повідомив відповідача про звільнення об'єкту оренди, однак згідно повідомлення від 19.11.2013р. адресат за повідомленням не з'явився.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи 21.11.2013р. позивачем складено акт приймання - передачі об'єкта оренди, акт про відмову у прийнятті нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_4 та разом з комплектом ключів, згідно поштового опису, направлено відповідачу.

21.11.2013р. засобами телеграфного зв'язку повторно повідомлено відповідача про направлення ключів від приміщення по АДРЕСА_5 у м. Запоріжжя, поштовою посилкою. Згідно поштових повідомлень від 21.11.2013р., 22.11.2013р. адресат за телеграмою не з'явився.

Відповідно до ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 8.6 договору, встановлено, що Орендодавець згоден на дострокове розірвання цього договору за ініціативи Орендаря, якщо письмово попередить Орендодавця за 30 календарних днів до дати розірвання.

Як зазначено вище, листом від 22.10.2013р. позивач, в порядку п. 8.6 договору, повідомив відповідача про дострокове звільнення об'єкту оренди. Даний лист отримано відповідачем того ж дня, про що свідчить підпис та печатка про отримання.

Таким чином, відповідач надіславши лист про дострокове звільнення об'єкту оренди, скористався своїм правом на одностороннє розірвання договору оренди, у звязку з чим колегія суддів вважає, що договір оренди припинив свою дію з 21.11.2013р.

В свою чергу, за приписами ч.4, 5 ст.653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Отже, з аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання зі збереження майна без достатньої правової підстави необхідна наявність таких умов: збільшення або зберігання майна однією стороною з одночасним зменшенням його в іншої сторони, та відсутність правової підстави для подальшого зберігання майна.

Як зазначено вище, на виконання умов договору, позивачем відповідно до платіжного доручення №3687 від 26.06.2012р. перераховано на рахунок відповідача суму гарантійного платежу за останній місяць оренди у розмірі 3000,00грн.

Тобто позивачем, сплачено грошові кошти за послуги, які не надавались та у зв'язку з розірванням договору не можуть бути надані у подальшому.

Після припинення зобов'язань за договором оренди відносини сторін не можуть регулюватися будь-якими договірно-зобов'язальними нормами. Натомість, між сторонами (з моменту такого припинення) виникли зобов'язання у зв'язку із збереженням майна (відповідачем коштів позивача) без достатньої правової підстави, оскільки підстава, на якій воно було набуто (договір), згодом відпала (у зв'язку з розірванням договору позивачем).

Викладене свідчить про обгрунтованість висновку суду першої інстанції, про те, що спірні правовідносини сторін щодо повернення сплаченої попередньої оплати регулюються положеннями статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання за договором є припиненими і вимога позивача щодо стягнення переплати з орендної плати ґрунтується не на договірному зобов'язанні за договором оренди, а на цивільно-правовому зобов'язанні, визначеному ст.1212 Цивільного кодексу України.

Одночасно, при прийнятті рішення господарський суд дійшов помилкового висновку про розірвання договору оренди з 24.11.2013р. та, як наслідок, часткового задоволення позовних вимог про стягнення переплати з орендної плати у розмірі 600грн., оскільки враховуючи дату надіслання позивачем листа про дострокове розірвання договору 22.10.2013р. та обов'язок Орендаря щодо письмового попередження Орендодавця за 30 календарних днів до дати розірвання, колегія суддів вважає, що договір оренди є розірваним з 21.11.2013р., оскільки умовами договору чітко визначений порядок його розірвання, а тому строк поштового перебігу не повинен враховуватись у даному випадку.

Здійснивши перерахунок переплати з орендної плати у період з 21.11.2013р. по 30.11.2013р., колегією суддів встановлено, що її розмір становить 900,00грн. (3000,00грн.*9/30днів).

Крім того, колегія суддів вважає помилковим твердження відповідача про необхідність проведення оплати комунальних послуг відповідно до договору за листопад місяць 2013 року, викладені в листі № 11 від 06.11.2013р., оскільки п. 4.3. договору визначено, що до орендної плати включається відшкодування вартості спожитих Орендарем експлуатаційних та комунальних послуг.

Також, не приймається судом до уваги посилання позивача на порушення відповідачем умов договору оренди в частині своєчасного повернення об`єкту оренди та підписання акту приймання - передачі об'єкта оренди та акту про відмову у прийнятті нежитлового приміщення, так як факт своєчасного/несвоєчасного повернення об'єкта оренди кореспондується з правом відповідача вимагати неустойку, передбачену п.2 ст. 785 Господарського процесуального кодексу України, стягнення якої не є предметом розгляду у даній справі.

Виходячи з чого, позовні вимоги в частині стягнення передплати з орендної плати за вищевказаний період підлягають частковому задоволенню у розмірі 900, 00 грн., а рішення господарського суду Запорізької області підлягає зміні в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача 857,90 грн. збитків, колегія суддів зазначає наступне.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що в продовольчому магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходився за адресою: АДРЕСА_4, 14.11.2013р. було відсутнє електропостачання, в результаті обстеження приміщення комісією виявлено значну кількість продуктів, які швидко псуються та потребують спеціальних умов зберігання у холодильних камерах, що підтверджується Актом №1 від 14.11.2013р. про відсутність електропостачання в нежилому приміщенні від 14.11.2013р.

Листом від 15.11.2013р. позивач повідомив ФОП ОСОБА_6 про відсутність електроенергії 14.11.2013р. в приміщенні орендованого об'єкту та відповідно умов договору просив негайно усунути причини знеструмлення об'єкта оренди та пояснити причини відсутності електроенергії.

Відповідно до п. 6.2.2 договору орендодавець зобов'язується компенсувати орендарю збиток, який виник внаслідок пошкодження або знищення майна орендаря, яке знаходиться в об'єкті оренди, якщо орендодавець винен в нанесенні збитків.

Листом № 55/49-11189 від 03.12.2013р. Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" повідомило позивача, що будинок АДРЕСА_4 отримує живлення кабелем від ТП-648 Рб-2. 14.11.2013р. Правобережний РВЕМ ЗМЕМ роботи по відключенню не виконував, пошкоджень, аварій на лінії не було.

Голова ЖБК 166 "Автомобіліст - 4" ОСОБА_7 повідомив, що нежитлове приміщення першого поверху та підвал АДРЕСА_4, перебуває у приватній власності ФОП ОСОБА_6 та не перебуває на балансі ЖБК 166 "Автомобіліст - 4".

Департамент житлово-комунального господарства МКП "Основаніє" листом від 15.11.2013р. повідомив, що частина будинку, де знаходиться магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_4) на балансі МКП "Основаніє" не перебуває. За договірними відносинами з ВАТ "Запоріжжяобленерго" по передачі електроенергії абонентам по АДРЕСА_4 ФОП ОСОБА_4 не значиться, відключень електроенергії в період часу з 14.11.2013р. по 30.11.2013р. не було.

В свою чергу, за змістом статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним з правових наслідків порушення зобов'язання (договору).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.2. ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які уповноважена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений ст.225 Господарського кодексу України, зокрема:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

1) протиправність поведінки;

2) збитки, як результат протиправної дії;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

4) вина особи, що заподіяла збитки.

На ряду з зазначеним, цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків настає при наявності зазначених умов у сукупності.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною 2 ст.623 ЦК України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Тобто, вказані фактичні обставини викладаються у позовній заяві як підстави позовних вимог та саме на позивача покладається обов'язок довести суду згідно ст.33 ГПК України наступне:

- по-перше, факт заподіяння йому збитків;

- по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань;

- по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

З наданих позивачем акту №1 від 14.11.2013р. про відсутність електропостачання в нежитловому приміщенні, листа ВАТ "Запоріжжяобленерго" № 55/49-11189 від 03.12.2013р., листа голови ЖБК 166 "Автомобіліст - 4", листа Департаменту Житлово-комунального господарства МКП "Основаніє" не вбачається, що саме діями відповідача було завдано збитків позивачу у вигляді зіпсованої продукції на суму 857,90 грн.

З огляду на те, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження понесення збитків, не доведено повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка відповідача, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про безпідставність заявлених позивачем до стягнення збитків в розмірі 857,90 грн. та про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області - зміні в частині стягнення суми переплати з орендної плати та витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають пропорційному розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.05.2014р. у справі №908/789/14 змінити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції:

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (69071, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2) переплату з орендної плати, як безпідставно отримані кошти за договором № б/н від 21.06.2012р. в розмірі 900 грн. 00коп. та 642 грн. 83 коп. судового збору.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 12.05.2014р. залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (69071, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2) 321,41 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Запорізької області видати накази у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України „Про виконавче провадження".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Попков Д.О.

Татенко В.М.