ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа № 917/1873/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Потапенко В.І., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 30.05.16 р.б/н;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1052 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.03.2016 р. у справі №917/1873/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Бак" ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія "Еллада", м. Миргород Полтавської області

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" - ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія "Еллада" про звернення стягнення на предмет іпотеки по Договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 2881, а саме: нерухоме майно: нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія "Еллада" за Кредитним договором № 2010917 від 31.08.2012 року на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Щорса, 36Б в розмірі 469 532,84 гривень.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02 березня 2016 року у справі № 917/1873/15 (суддя Бунякіна Г.І.) позов задоволено.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при його прийнятті норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та припинити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається зокрема на те, що господарський суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення належним чином не обґрунтував відмову в задоволенні клопотання відповідача (т. 1 а.с. 11-115) про припинення провадження у справі , в якому відповідач вказував на те, що пунктом 7.1. Кредитного договору № 2010917 від 31.08.2012 р. сторони передбачили, що всі спори за цим Договором вирішуються Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, а чинне законодавство стосовно позову у даній справі встановлює альтернативну підсудність.

Також відповідач зазначає, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до п. 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є органом державної виконавчої влади, справи за його участі підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Окрім цього відповідач в апеляційній скарзі зазначає на те, що господарський суд першої інстанції не прийняв до уваги зміст претензії-вимоги від 15.02.2016 р. вих. № 02.3-206, в якій позивач виклав вимогу до відповідача погасити заборгованість за Кредитним договором № 2010917 від 31.08.2012 р. і який, на думку відповідача, є зміною вимог за позовною заявою та зміною умов Договору, у звязку з чим впливає на вирішення спору у даній справі.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 5869 від 08.06.2016 р.) та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не скористався своїм правом на участь в ньому, у зв'язку з чим справа розглядається за відсутності його представника, за наявними в ній матеріалами

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 31.08.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія Еллада" (ОСОБА_4) укладено Договір кредиту № КЮ-ВКЛ 2010917 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобовязується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобовязання за цим Договором (п. 1.1 Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору надання кредиту здійснюється в сумі 515 633,00 гривень, зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 25,99 відсотка річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 30.08.2015 року включно, на умовах визначених цим договором.

Зменшення максимального ліміту заборгованості здійснюється відповідно до Графіку, наведеному у Додатку № 1 до Кредитного договору (п. 1.2 Кредитного договору).

У випадку невиконання ОСОБА_4 будь - якого з зобов'язань, передбачених п. 3.3.16. цього Договору, процентна ставка за користування Кредитом встановлюється в розмірі 30 відсотків річних, та починає застосовуватися до взаємовідносин Сторін за цим Договором починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном виконання зобов'язання та діє до дня (включно) виконання умов, передбачених п. 3.3.16. цього Договору. При цьому Сторони погодили, що зазначене встановлення розміру процентної ставки за користування Кредитом по цьому Договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього Договору.

Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за Кредитом на залишок заборгованості за Кредитом (непогашену суму Кредиту) за фактичну кількість днів користування Кредитом, за методом "факт/факт", тобто для розрахунку приймається фактична кількість днів у місяці (28.29,30,31) та році (365/366) (пункт 2.2.1 Кредитного договору).

Сплата процентів здійснюється у валюті Кредиту щомісячно, не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за Кредитом (пункт 2.2.2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору у випадку прострочення ОСОБА_4 строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення Кредиту (частини Кредиту), визначених цим Договором, ОСОБА_4 сплачує Кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє ОСОБА_4 від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачені цим Договором.

У випадку порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 3.3.1. 3.3.6. - 3.3.16. цього Договору, ОСОБА_4 сплачує Кредитору штраф у розмірі 2 % (Два проценти) від суми Кредиту, визначеної п. 1.1.1. цього Договору, за кожний випадок порушення (пункт 4.2 Кредитного договору).

Пунктом 5.3 Кредитного договору визначено, що сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання (прострочення виконання тощо) ОСОБА_4 будь-якого свого зобов'язання за цим Договором, є подіями, при настанні яких припиняється кредитування Кредитором ОСОБА_4, а ОСОБА_4 здійснює дострокове повернення отриманого Кредиту, сплачує Кредитору проценти за користування Кредитом, комісії та можливі штрафні санкції, для цього Кредитор надає під розписку ОСОБА_4 або надсилає рекомендованим листом ОСОБА_4 відповідну письмову вимогу. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в термін, зазначений в вимозі, кредитор по закінченню цього терміну має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь - яким способом за власним вибором Кредитора, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки/застави, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором, та/або пред'явити позов у відношенні ОСОБА_4 та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього Договору, з будь-якого майна ОСОБА_4.

Згідно п. 3.3 Кредитного договору позивальник зобовязаний, зокрема, протягом дії цього договору, щоквартально не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредитору належним чином засвідчені копії бухгалтерського балансу (форма 1), звіту про фінансові результати за рік (форма 2) (п. 3.3.9); протягом 10 календарних днів з дня укладення іпотечного договору/договору застави укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного в п. 1.3 цього договору. У випадку, якщо термін дії укладеного договору страхування (страхового полісу) закінчується, а зобовязання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобовязаний не пізніше останнього календарного дня до закінчення терміну дії існуючого договору страхування (страхового полісу) укласти новий договір страхування (страховий поліс) таким чином, щоб предмет застави залишався застрахованим протягом всього строку дії договору, та надати кредитору для ознайомлення оригіналу договору страхування та платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів (премій) на наступний період страхування (п. 3.3.16.2 Договору); в строк до 30.11.2012 року включно перевести обороти пропорційно кредитній заборгованості на поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора. Для підтвердження виконання своїх зобовязань позичальник повинен щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредитору довідки/виписки про обороти в інших банках, в яких обслуговується позичальник (п. 3.3.16.3 договору).

Свої зобов'язання, визначені Кредитним договором, Банк виконав належним чином у повному обсязі, що підтверджується виписками по рахунку позичальника та меморіальним ордером. ОСОБА_4 свої зобов'язання за Договором щодо своєчасної сплати кредитних платежів та відсотків за користування кредитом систематично не виконував.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № КЮ-ВКЛ 20109111 від 31.08.2012 року між ТОВ "Ювелірна компанія "Еллада" (Іпотекодавець) та ТОВ "Дельта Банк" (Іпотекодержатель) укладено іпотечний договір б/н від 31.08.2012 року, відповідно до якого в іпотеку передано нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв. м., що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Виконавчим комітетом Миргородської міської ради 22 липня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 20.07.2011 року за № 536. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці, загальною площею 580 кв. м., яка передана Іпотекодавця на підставі Договору оренди земельної ділянки.

Вказаним договором визначено, зокрема, наступне.

Згідно з п. 6.2 Іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобовязань вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду (п. п. 7.1, 7.2 Іпотечного договору).

За даними позивача на момент звернення до суду з даним позовом відповідач, він же ОСОБА_4 за Кредитним договором, заборгованість за кредитом не сплатив, що підтверджується матеріалами справи.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з вимогами до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки по Договору іпотеки нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 2881, а саме: нерухоме майно: нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв. м., що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія "Еллада" за Кредитним договором № 2010917 від 31.08.2012 року на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Щорса, 36Б в розмірі 469 532,84 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

ОСОБА_4 зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України), якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація Іпотеки підтверджується наданою позивачем копією витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 2, а. с. 71).

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Частиною першою ст. 7 вказаного Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 590, ч. 2 ст. 592 ЦК України, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено право заставодержателя (іпотекодержателя) на звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) у разі неналежного виконання основного зобов'язання, а також право заставодержателя (іпотекодержателя) вимагати дострокового виконання основного зобов'язання у разі порушення заставодавцем (іпотекодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет застави (іпотеки).

Вказане вище право іпотекодержателя передбачено також положеннями п. 7.1 Іпотечного договору, згідно з яким іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобовязань вони не будуть виконані (виконані належним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором та цим договором, а також у інших випадках, передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України.

Отже, у позивача, як іпотекодержателя, виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

За результатом звіту про оцінку майна, проведену оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "ПРОФЕСІОНАЛ" ОСОБА_5, надано висновок субєкта оціночної діяльності від 24.12.2015 р. про те, що вартість нерухомого майна - нежитлової будівлі, дитячого кафе, рік будівництва 2004, загальною площею 258,0 кв. м., що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія "Еллада" без урахування ПДВ складає 888 726,00 грн. (т. 2, а. с. 25-56).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом (стаття 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стягнення пені узгоджено сторонами в п. 4.1. Кредитного договору (т. 1, а. с. 76).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 20 538,12 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 23 079,32 грн. пені за несвоєчасне повернення процентів, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1065,63 грн. 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту та 1197,48 грн. 3 % річних за несвоєчасне повернення процентів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є правомірними, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню Таким чином, наявність заборгованості за Кредитним договором № КЮ-ВКЛ 2010917 від31.08.2012 року у розмірі 469 532,84 грн. доведено належним чином.

Відповідач доказів сплати заборгованості за кредитом та нарахованих на неї санкцій та 3% річних не надав, їх розмір не спростував, а тому наявні передбачені статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передумови для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пославшись на наведені обставини та норми, господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки по Договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 2881, а саме: нерухоме майно: нежитлову будівлю, дитяче кафе, загальною площею 258,0 кв.м., що розташоване за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Робітнича, буд. 2-А в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювелірна компанія "Еллада" за Кредитним договором № 2010917 від 31.08.2012 року на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Щорса, 36Б в розмірі 469 532,84 гривень.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги щодо неправомірного відхилення судом першої інстанції клопотання відповідача про припинення провадження у справі, в обґрунтування якого відповідач посилався на те, що пунктом 7.1. Кредитного договору № 2010917 від 31.08.2012 р. сторони передбачили, що всі спори за цим Договором вирішуються Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком зокрема справ у спорах щодо нерухомого майна, тоді як предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно.

Окрім цього колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів п.5 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

При цьому, одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року N 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону).

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування. Здійснення третейськими судами функції захисту, передбаченої в абзаці сьомому статті 2, статті 3 Закону України "Про третейські суди", є здійсненням ними не правосуддя, а третейського розгляду спорів сторін у цивільних і господарських правовідносинах у межах права, визначеного частиною п'ятою статті 55 Конституції України.

З урахуванням наведеного, за спірних правовідносин господарський суд першої інстанції не вправі був відмовити позивачу у даній справі в розгляді позовної заяви, спір за якою підвідомчий господарському суду.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 11.01.2012 р. у справі №25/5005/12528/2011 та від 19.09.2012 р. у справі № 32/14-65/294-2012.

Посилання відповідача на те, що спір у даній справи є спором за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який відповідно до п. 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є органом державної виконавчої влади, у зв'язку з чим підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства є безпідставними, оскільки зазначений Фонд не є учасником процесу у цій справі, а уповноважена особа цього Фонду діє від імені неплатоспроможного банку -позивача відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 37 зазначеного Закону, а виходячи з суб'єктного складу та характеру спору у даній справі, вона, відповідно до положень ст. 1, п. 1 ч. 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, підвідомча господарським судам України.

Також безпідставним є посилання відповідача на те, що чинне законодавство стосовно позову у даній справі встановлює альтернативну підсудність, оскільки такі доводи не ґрунтуються на жодній нормі чинного законодавства.

Так альтернативна територіальна підсудність справ статтею 15 Господарського процесуального кодексу України встановлена для справ: у спорах за участю кількох відповідачів; у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса та у спорах в яких юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ.

Натомість відповідно до ч. 2 статті 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, зокрема і дана справа, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Доводи відповідача на недослідження господарським суд першої інстанції змісту претензії-вимоги від 15.02.2016 р. вих. № 02.3-206, в якій позивач виклав вимогу до відповідача погасити заборгованість за Кредитним договором № 2010917 від 31.08.2012 р. з посиланням на те, що цей лист є зміною вимог за позовною заявою та зміною умов Кредитного договору, у звязку з чим впливає на вирішення спору у даній справі, є безпідставними та суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, претензія чи вимога позивача відповідачу про сплату заборгованості не є поданою позивачем господарському суду в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України заявою про зміну предмету чи підстав позову.

Також такий документ не є угодою сторін про зміну умов договору в розумінні ст. 626, 654 Цивільного кодексу України.

Окрім цього, зазначена претензія-вимога від 15.02.2016 р. вих. № 02.3-206 не впливає на спірні матеріальні правовідносини сторін, зокрема на обовязок відповідача погасити заборгованість за Кредитним договором № 2010917 від 31.08.2012 р. та на право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення такої заборгованості і звернутись з відповідною вимогою до суду.

При цьому слід враховувати положення ч. 2 статті 35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою положення ч. 1 цієї статті, якими передбачено надсилання іпотекодержателем іпотекодавцю, у разі порушення основного зобовязання та/ або умов договору іпотеки письмової вимоги про усунення порушення у не менш ніж 30-денний строк із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, не є перешкодою для реалізації права іпотекодавця звернутись в будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому порядку.

Із норми статті 35 Закону вбачається, що додержання зазначеної в ній процедури попередження є обов'язковим для випадку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ст. 36 Закону України "Про іпотеку"), який є лише одним з трьох основних, передбачених ч. 3 статті 33 цього Закону, способів звернення стягнення на предмет іпотеки (за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).Невиконання іпотекодержателем указаної вимоги Закону у разі пред'явлення ним до суду позову не є підставою для відмови в позові, оскільки позивачем реалізується не позасудовий, а судовий порядок звернення стягнення на заставлене нерухоме майно.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.03.2016 р. у справі №917/1873/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.06.16 р.

Головуючий суддя Потапенко В.І.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Слободін М.М.