КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 914/3885/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

від третьої особи-1: не з`явились;

від третьої особи-2: не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016

у справі № 914/3885/15 (суддя - Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "АГРО-СЕРВІС"

до Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне територіальне управління юстиції у Львівській області

про визнання кредитного договору та іпотеки припиненими,

В судовому засіданні 07.06.2016 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальнісю "АГРО-СЕРВІС" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" та приватного нотаріуса Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу, яким заявлено вимоги про визнання припиненими кредитного договору та іпотеки за договором застави нерухомості, і зобов'язання приватного нотаріуса вилучити записи про іпотеку та заборону відчуження предметів іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.11.2015 № 914/3885/15 матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Даною ухвалою місцевий господарський суд також відмовив у прийнятті вищевказаної позовної заяви ТДВ "АГРО-СЕРВІС" в частині вимоги до приватного нотаріуса щодо вилучення запису про іпотеку та заборону відчуження предметів іпотеки за договором застави нерухомості в порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 позов у частині вимог про визнання припиненими кредитного договору та іпотеки за договором застави нерухомості прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 914/3885/15.

Ухвалою від 14.12.2015 суд залучив до участі у справі Відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в разі невизнання кредитором права поручителя, іпотекодавця, визначених частиною першою статті 559, частиною 1 статті 593 ЦК України, на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом його визнання на підставі п. 1 частини 2 статті 16 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 позов задоволено частково. Визнано кредитний договір від 30.12.2003 № 010/08-1/307, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком "АВАЛЬ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" та Відкритим акціонерним товариством "АГРОСЕРВІС", правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю "АГРО - СЕРВІС", припиненим; визнано іпотеку за договором застави нерухомості від 30.12.2003, посвідченим приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу та зареєстрований за № 1234, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком "АВАЛЬ" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", та Відкритим акціонерним товариством "АГРОСЕРВІС", правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю "АГРО - СЕРВІС", припиненою; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "АГРО - СЕРВІС" витрати по сплаті судового збору в сумі 2436,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у даній справі та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення було прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції було порушено загальні принципи судочинства, без належного з'ясування та обговорення всіх обставин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2016.

У судове засідання 14.04.2016 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Жодних клопотань, заяв від останніх не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 було задоволено заяву про самовідвід судді Суліма В.В. від розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі № 914/3885/15.

У зв'язку з задоволенням заяви судді Суліма В.В. про самовідвід, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суду від 14.04.2016 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) - Коротун О.М., судді - Гаврилюк В.В., Гончаров С.А., розгляд справи відкладено на 12.05.2016.

У судове засідання 12.05.2016 представники сторін не з'явились. У ОСОБА_4, який з'явився в судове засідання 12.05.2016, закінчився термін дії довіреності від позивача, а тому суд встановив, що у останнього відсутні повноваження на представлення інтересів позивача в розумінні ч. 3 ст. 28 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмед спору на стороні позивача (Головне територіальне управління юстиції у Львівській області) та відкладено розгляд апеляційної скарги до 07.06.2016.

07.06.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли пояснення, в яких сторона повідомила суд про те, що в рамках виконавчого провадження відбулось повне погашення суми основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом, а також повідомив, що оскаржено виконавчий напис ані позивачем, ані відповідачем не було.

В судовому засіданні 07.06.2016 представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 07.06.2016 не з'явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, направленням на адресу відповідача та третіх осіб копії вищезазначених ухвал. Вказані ухвали (які були надіслані учасникам рекомендованим листом на адресу її місцезнаходження згідно відомостей ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також відповідно інформації, зазначеної в апеляційній скарзі) повернулася до суду з поміткою: "про отримання".

Так, пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (далі - Постанова Пленуму)визначає, що в разі, якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Належною адресою є адреса, яка повідомлена суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Разом з цим, пункт 3.12. Постанови Пленуму зазначає, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між Акціонерним поштово-пенсійним банком "АВАЛЬ", правонаступником якого є відповідач, як позичальником, та Відкритим акціонерним товариством "АГРОСЕРВІС", правонаступником якого є позивач, як позичальником укладено кредитний договір від 30.12.2003 № 010/08-1/307 (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник, на положеннях та умовах цього договору, відкриває позичальникові кредитну лінію (далі - кредит) зі сплатою відсотків за користування кредитом (п. 1.1 кредитного договору).

Згідно з пунктом 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором. Відсотки за кредит позичальник сплачує щомісячно платіжним дорученням на рахунок доходів кредитора не пізніше передостаннього робочого дня кожного місяця.

Відповідно до пункту 10.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, передбачених п. 1.1, п. 6.1 даного договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

30.12.2003 з метою забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором його сторонами укладено договір застави нерухомості, який посвідчений приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу та зареєстрований за № 1234 (далі - договір іпотеки).

Пунктом 1.2 договору іпотеки визначено, що у забезпечення виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору, заставодавець на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу об'єкти нерухомості:

- приміщення адміністративного будинку (на плані позначеного "А-2", загальна площа 500,4 м2), центральної майстерні (на плані позначеного "І" загальна площа 1132,5м2), матеріально-технічного складу № 1 (на плані позначеного "З", загальна площа 230,4 м2), матеріально-технічного складу № 2 (на плані позначеного "И", загальна площа 199,8 м2), навісу гаража № 1 (на плані позначеного "Е", загальна площа 859,0 м2), що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Кам'янка-Бузька, вул. Шевченка, 52 "д", зареєстровані у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі під реєстровим № 33 за ВАТ "АГРОСЕРВІС" на підставі наказу регіонального відділення ФДМ України у Львівській обл. від 15.02.1996 № 231 та переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "АГРОСЕРВІС" (далі - предмет іпотеки).

Відповідно до пункту 2.2 договору іпотеки зобов'язання забезпечене заставою, вважається виконаним, якщо кредит погашений, сплачені проценти, штрафні санкції, що витікають із кредитного договору, а також інші видатки, що пов'язані з його виконанням.

Згідно з пунктом 2.7 договору іпотеки заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо кредит, проценти, штрафні санкції, які були забезпечені заставою, не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором або достроково у наступних випадках:

- порушення заставодавцем умов цього договору або кредитного договору;

- у випадку ліквідації однієї з сторін договору невиконання заставодавцем зобов'язань по кредитному договору.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно шляхом його продажу або шляхом переходу предмету застави у власність до заставодержателя за вибором останнього. В останньому випадку предмет застави переходить у власність до заставодержателя за ціною, визначеною на момент такого переходу за згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - за рішенням господарського суду (п. 2.8 договору іпотеки).

Статтями 11, 509 ЦК України визначено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені вище правочини за своєю правовою природою в розумінні Глави 71 ЦК України, та Закону України "Про іпотеку", є кредитним договором та договором іпотеки.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 ЗУ "Про іпотеку").

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 01.01.2005 відповідач звернувся до приватного нотаріусу Львівського нотаріального округу з клопотанням № 02-1/04-189 щодо вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки. Зі змісту даного клопотання вбачається, що станом на 31.01.2005 прострочена заборгованість перед позикодавцем за кредитним договором склала 203253,98 грн.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ч. 1 ст. 88 ЗУ "Про нотаріат").

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2005 приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1219, (далі - виконавчий напис від 10.03.2005) про звернення стягнення на предмет іпотеки у повному обсязі, визначеному у договорі іпотеки, у рахунок задоволення вимоги відповідача у розмірі 6 903,29 грн - пеня за несплату кредитних коштів; 3,94 грн - пеня за несплату відсотків; 200 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 887,68 грн - заборгованість по відсотках; 2378,00 грн - витрати за вчинення виконавчого напису, тобто загалом 210 172,90 грн. боргу.

Згідно з ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частинами 1 і 2 ст. 41 Закону України "Про іпотеку" (чинного на момент проведення прилюдних торгів) передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, які залучаються на конкурсній основі органами державної виконавчої служби. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю.

Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 90 ЗУ "Про нотаріат").

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2007 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Львівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису від 10.03.2005. Даною постановою запропоновано позивачеві добровільно виконати виконавчий документ у термін до 29.03.2007.

З наявної в матеріалах копії протоколу вбачається, що 30.05.2008 Львівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю "МУЛЬТИСЕРВІС" було проведено прилюдні торги по реалізації частини предмета іпотеки, передбаченого договором іпотеки, а саме: матеріально-технічний склад № 1 (на плані позначеного "З", загальна площа 230,4 м2), матеріально-технічний склад № 2 (на плані позначеного "И", загальна площа 199,8 м2), навіс гаража № 1 (на плані позначеного "Е", загальна площа 859,0 м2), оформлені протоколом від 30.05.2008 № 8131092-ПТ, який затверджено в.о. директора ТОВ "МУЛЬТИСЕРВІС" за ціною 158 300,00 грн.

Головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Львівській області 09.06.2008 на підставі протоколу від 30.05.2008 № 8131092-ПТ було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки.

Докази оскарження результатів вказаних прилюдних торгів в матеріалах справи відсутні та не надані апелянтом в розумінні ст. 101 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прилюдні торги з продажу предмета іпотеки є такими, що відбулися.

Крім того, у рішенні Господарського суду міста Києва від 23.04.2009 у справі № 6/193 за позовом Головного управління юстиції у Львівській області до ТОВ "МУЛЬТИСЕРВІС" про стягнення 50 000,00 грн. було встановлено, що згідно з протоколом від 30.05.2008 № 8131092-ПТ, переможцем торгів став ОСОБА_5, який запропонував ціну 158 300 грн. Дану суму коштів 04.06.2008 покупцем було перераховано на рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією від 04.06.2008 № 18. У свою чергу, ТОВ "МУЛЬТИСЕРВІС" перераховано на рахунок ГУ юстиції у Львівській області суму в розмірі 103551 грн. Залишок у розмірі 50 000 грн. перераховано не було.

Таким чином, згаданим вище рішенням позов ГУ юстиції у Львівській області було задоволено та присуджено до стягнення на користь вказаного позивача з ТОВ "МУЛЬТИСЕРВІС" грошові кошти в сумі 50 000,00 грн., які є залишком вартості реалізованого нерухомого майна на прилюдних торгах.

Оскільки дане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили, то обставини, які встановлені у вказаному судовому акті, в розумінні частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, мають преюдиційне значення для даної справи.

Щодо посилань апелянта на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2012 у справі № 2а-1630/12/1370 як на підставу для відмови в позові, суд апеляційної інстанції такі доводи не приймає, оскільки у вказаній постанові зазначено, що станом на момент винесення постанови у справі № 2а-1630/12/1370 кошти у розмірі 158 000,00 грн. на рахунок відповідача не надійшли, що й стало підставою для задоволення позову у вказаній справі, однак, як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується письмовими поясненнями саме відповідача (а.с. 155-157) останній, зокрема, зазначає про надходження суми коштів на рахунок відповідача у зв'язку з реалізацією майна у розмірі 103 551,00 грн.

А тому суд апеляційної інстанції не приймає посилання відповідача на вказану постанову як на підставу для відмови в задоволення позовних вимог в розумінні ст. 35 43 ГПК УКраїни.

Крім того слід зазначити, що постановою Господарського суду міста Києва від 10.05.2011 у справі № 44/302-б ТОВ "МУЛЬТИСЕРВІС" визнано банкрутом.

Залишок заборгованості позивача перед відповідачем, відповідно до виконавчого напису від 10.03.2005, становить 51872,90 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, платіжним дорученням від 09.10.2008 № 242 перерахував на користь відповідача 56 621,90 грн. із призначенням платежу: "погашення залишку заборгованості по виконавчому напису від 10.03.2005 № 1219".

Таким чином (з урахуванням наявних в матеріалах справи квитанції № 18 від 04.06.2008 на суму 158 300,00 грн. та платіжного доручення від 09.10.2008 № 242 на суму 56 621,90 грн.) суд апеляційної інстанції дійшов висновку про виконання позивачем у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором.

А зазначена відповідачем сума заборгованості позивача за відсотками та штрафні санкції (пеня) в розмірі 50 000,01 грн. не узгоджується з наданим відповідачем розрахунком заборгованості за кредитним договором. Оскільки, відповідно до вказаного розрахунку заборгованість в сумі 50 000,01 грн. обліковується як сума основного боргу, а не як відсотки за користування та штрафні санкції (пеня). А з урахуванням наявних в матеріалах справи платіжних доручень про погашення суми основного боргу в повному обсязі (за вирахуванням 50 000,00 грн., які не були перераховані ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС»), доводи відповідача про наявність непогашеної заборгованості не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази пред'явлення вимоги відповідачем до позивача про погашення заборгованості у вказаному розмірі.

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з часу надання позичальникові кредитних коштів (частини коштів) та діє до часу повного погашення позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів та пені).

Згідно з п. 4.1 договору іпотеки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання заставодавцем своїх зобов'язань по кредитному договору або при настанні одного із випадків, передбачених ст.ст.28, 29 Закону України "Про заставу".

Пунктами 1 і 2 частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України, статті 28 Закону України "Про заставу" та частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" застава припиняється, зокрема, у разі припинення забезпеченого заставою зобов'язання та примусового продажу заставленого майна.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що відповідач, як іпотекодержатель, на підставі договору іпотеки реалізував своє право на задоволення своїх майнових вимог до позивача, які виникли на підставі кредитного договору, шляхом звернення стягнення на частину предмета іпотеки на підставі договору іпотеки. Крім того, решта частини майнових вимог в сумі 51 872,90 грн., встановлених виконавчим написом від 10.03.2005, які не погашено за рахунок частини предмета іпотеки, було погашено позивачем у добровільному порядку у повному обсязі. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що іпотека за договором застави нерухомості від 30.12.2003, посвідченим приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького районного нотаріального округу та зареєстрований за № 1234, є припиненою у зв'язку з виконанням забезпеченого заставою зобов'язання за кредитним договором від 30.12.2003 № 010/08-1/307 та примусового продажу заставленого майна.

Щодо доводів апелянта про неналежне виконання грошового зобов'язання в частині надходження на рахунок відповідача суми заборгованості, зокрема, в розмірі 50 000,00 грн., судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки позивачем були вчинені всі дії, необхідні для погашення заборгованості за кредитним договором, тоді як перерахування на рахунок відповідача суми заборгованості не в повному обсязі (за вирахуванням 50 000,00 грн.) зумовлено неналежним виконанням зобов'язання саме ТОВ «МУЛЬТИСЕРВІС», а не позивачем, як помилково вважає відповідач.

Враховуючи, що забезпечені іпотекою та заставою зобов'язання за договором кредитної лінії є виконаними, зобов'язання за договором іпотеки та застави, які є похідними від кредитного договору, є припиненими. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-2127цс15, правова позиція в якій на підставі ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для судів при застосуванні аналогічних норм права).

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РАЙФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі № 914/3885/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі № 914/3885/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 914/3885/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку.

Повний текст складено 14.06.2016 року.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді С.А. Гончаров

О.М. Гаврилюк