ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 року Справа № 904/1490/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідача),

суддів Герасименко І.М., Пруднікова В.В.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином,

від відповідача: ОСОБА_1- представник, довіреність № 123 від 22.12.2015 р.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2016р. у справі №904/1490/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", м.Дніпропетровськ

про стягнення 56805грн.36коп. за договором купівлі-продажу природного газу

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2016р. у справі №904/1490/16 (суддя Назаренко Н.Г.) публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі-ПАТ "НАК "Нафтогаз України") відмовлено в задоволенні позову про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" пені в сумі 16918грн.89коп., втрат від інфляції в сумі 37288грн.13коп. та трьох процентів річних в сумі 2598грн.34коп.;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо наявності відносно відповідача справи про банкрутство №Б24/235/05, порушеної 14.10.2005р., введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, у зв"язку з чим, відповідно до ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за невиконання або неналежне виконання зобов"язань, які виникли після введення мораторію пеня, три проценти річних та інфляційні втрати не нараховуються;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та стягнути з відповідача пеню в сумі 19090грн.13коп., втрати від інфляції в сумі 4897грн.81 коп. та три проценти річних в сумі 4039грн.29коп.;

- у поданій скарзі йдеться про неправильні висновки господарського суду, зроблені ним з посиланням на ст.19 названого вище Закону, про те, що вимоги, які пред"явлені позивачем у справі стосуються виконання зобов"язань, що виникли у січні 2014р., в той час як справа про банкрутство відповідача порушена 14.10.2005р. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, про те, що вимоги позивача не підпадають під дію мораторію, оскільки вони є поточними і на них не розповсюджується дія мораторію, така дія поширюється на виконання боржником грошових зобов"язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також про необґрунтоване посилання в рішенні суду на постанову Верховного Суду України від 01.10.2013р. по справі №3-27гс13, оскільки дана постанова була прийнята під час дії Закону у редакції, яка на теперішній час не існує;

- 07.06.2016р. представник скаржника в судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання скаржник повідомлений належним чином;

- відповідач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2014р. ПАТ"НАК"Нафтогаз України" (продавцем) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №14-379-БО-3, на підставі якого продавець зобов"язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець прийняти та оплатити цей природний газ.

Згідно з п.3.3 договору приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

П.7.2 договору встановлена відповідальність покупця за невиконання п.6.1 цього договору у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

В п.9.3 договору сторонами узгоджено, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав (строк позовної давності), у тому числі, щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Виходячи з умов договору, протягом січня-грудня 2014р. позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 2447984грн.52коп., що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі газу за відповідний період, підписаними представниками сторін.

Розрахунки за поставлений природний газ проведені відповідачем з порушенням строків, встановлених п.6.1 договору.

У зв"язку з несвоєчасною оплатою вартості газу позивачем нарахована пеня в сумі 16918грн.89коп. за період з 14.02.2014р. по 13.02.2015р., три проценти річних в сумі 2598грн.34коп. за цей же період та втрати від інфляції в сумі 37288грн.13коп. за період лютий 2014р. січень 2015р..

Нарахування вказаних вище сум виконано позивачем по заборгованості, яка виникла окремо за кожним актом приймання-передачі природного газу.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт несвоєчасної оплати вартості поставленого природного газу відповідачем в установленому порядку не спростовано.

Як зазначено вище, господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, послався на те, що відповідно до ст.19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" по зобов"язаннях, які виникли після введення мораторію пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками господарського суду, оскільки вважає ці висновки зробленими всупереч положенням ст.43 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження обставин справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Так, матеріали справи свідчать про те, що 14.10.2005р. господарським судом Дніпропетровської області порушено провадження у справі №Б24/235/05 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровськгаз".

Вказаною ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

19.01.2013р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яким названий Закон викладено в новій редакції.

Згідно з ч.1-1 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону його положення застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено господарським судом до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до правовідносин сторін по даній справі слід застосувати положення Закону в редакції до 19.01.2013р..

Відповідно до ст.1 Закону в цій редакції мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом з тим законом визначено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно з абз.2 ст.4 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Викладене відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 01.10.2013р. №3-27гс13)

Щодо досліджуваної справи, то зобов"язання відповідача по оплаті вартості поставленого природного газу виникли після введення мораторію і пеня за несвоєчасне виконання цих зобов"язань не нараховуються.

У цьому зв"язку позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 16918грн.89коп. не підлягають задоволенню.

Між тим, ст.12 Закону України в редакції до 19.01.2013р. не містить положень щодо заборони нарахування трьох процентів річних та втрат від інфляції за порушення виконання грошового зобов"язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п.п.1.9, 1.12, абз.3 п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" роз"яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну. Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У даному випадку, нарахування трьох процентів річних за прострочення зобов"язання по оплаті здійснено позивачем з неправильним визначенням періоду такого прострочення, а саме, з урахуванням дат фактичних оплат відповідачем сум заборгованостей.

За наслідками перерахунку трьох процентів річних, виходячи з періодів нарахування за січень 2014р. з 15. по 25.02.2014р., за лютий 2014р. з 15. по 27.03.2014р., за березень 2014р. з 15.04. по 10.06.2014р., за квітень 2014р. з 15.05. по 10.06.2014р., за жовтень 2014р. з 15.11. по 01.12.2014р., за грудень 2014р. з 15. по 18.01.2015р., 19.01.2015р., з 20. по 21.01.2015р., з 22. по 25.01.2015р., з 26.01. по 01.02.2015р. та з 02. по 12.02.2015р. колегією суддів встановле-но, що сума останніх, яка підлягає стягненню з відповідача дорівнює 2488грн.20коп..

При розрахунку втрат від інфляції позивачем не враховано, що початком нарахування є місяць, в якому платіж мав бути здійснений.

З огляду на викладене втрати від інфляції мають бути нараховані по заборгованості за березень 2014р. в період травня - червня 2014р. в сумі 10529грн.78коп.. В цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. В решті в задоволенні позову слід відмовити.

Перевірка сум втрат від інфляції проведена колегією суддів апеляційного суду виключно в межах періодів, визначених позивачем у відповідному розрахунку (а.с.10-13) та з урахуванням рекомендаційного листа Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р..

Таким чином, вирішуючи спір, господарський суд неправильно застосував положення Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що свідчить про наявність підстав для часткового скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 101 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2016р. у справі №904/1490/16 скасувати частково;

- прийняти нове рішення;

- позов задовольнити частково;

- стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10529грн.78коп. втрат від інфляції, 2488грн.20коп. трьох процентів річних та 315грн.79коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ;

- в решті в позові відмовити;

- стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 704грн.05коп. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;

- видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Герасименко

Суддя В.В.Прудніков

Повна постанова складена 09.06.2016р.