ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 року Справа № 904/8583/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

за участю прокурора: Третельницька О.П., посвідчення № 029843 від 20.10.2014р.;

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № 15-1030-02 від 08.06.2015р., адвокат;

відповідача ОСОБА_2, дов. № 01-14/6/379 вих. Від 23.03.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_3», м.Дніпродзержинськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року по справі № 904/8583/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_3», м.Дніпродзержинськ

до Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ

за участю прокуратури Баглійського району м.Дніпродзержинська в інтересах держави в особі відповідача Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ

про визнання недійсними пунктів 4 та 6 додаткової угоди № 6023 від 31.03.2014р. до договору оренди земельної ділянки від 06.07.2005р. № 02421

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст..ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року у справі № 904/8583/15 (колегія суддів: Рудь І.А., Петренко Н.Е., Суховаров А.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_3», м.Дніпродзержинськ до Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ, за участю прокуратури Баглійського району м.Дніпродзержинська в інтересах держави в особі відповідача Дніпродзержинської міської ради, м.Дніпродзержинськ про визнання недійсними пунктів 4 та 6 додаткової угоди № 6023 від 31.03.2014р. до договору оренди земельної ділянки від 06.07.2005р. № 02421 в задоволенні позову було відмовлено (а.с.136-141).

Рішення господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для визнання п.п.4, 6 додаткової угоди № 6023 від 31.03.2014р. недійсними, оскільки зазначена додаткова угода повністю відповідає вимогам закону; в якості норм матеріального права господарський суд послався ст.ст.203, 215, 229, 230, 627, 638 ЦК України, ч.1 ст.30 Закону України «Про оренду землі».

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_3», м.Дніпродзержинськ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом порушено приписи ст..ст.4, 34, 43 ГПК України;

- також, господарським судом не були взяті до уваги доводи позивача про те, що саме відповідач повідомленням неправдивих відомостей та своїми діями зволікав у своєчасному оформленні з позивачем додаткової угоди;

- враховуючи, що оспорювані пункти правочину суперечать приписам п.п.1, 2, 7 рішення Дніпродзержинської міської ради від 12.07.2013р. № 842-38/VІ та положенням ст.ст.5, 6, 11, 203, 215, 217, 230, 236, 648 ЦК України та ст.ст.1, 5, 7, 14, 271, 285-289 Податкового кодексу України, скаржник вважає, що рішення, прийняте господарським судом, є невірним, оскільки хоча розмір орендної плати є умовою договору оренди, але в той же час орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є формою загальнодержавного податку на землю, справляння якого є сферою регулювання податкового законодавства; отже, в даному випадку, на думку скаржника, пріоритетним для застосування до спірних відносин є саме податкове законодавство, а не норми цивільного законодавства.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористався, але в судовому засіданні представник проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилався на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначаючи, що умови договору та додатків до нього мають пріоритет в силу приписів чинного законодавства, а також посилаючись на принципи судової практики судів касаційної інстанції по цій категорії справ.

Представник прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, матеріалам,обставинам справи, підтримав доводи Дніпродзержинської міської ради.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представників обох сторін, прокуратури, присутніх у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2005р. між Дніпродзержинською міською радою («орендодавець» за договором, відповідач по справі) та Відкритим акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» («орендар» за договором, позивач по справі, скаржник) був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до предмету якого «орендодавець» надає, а «орендар» приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул.Кірова, 18-Б, згідно з планом земельної ділянки, що додається; підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення Дніпродзержинської міської ради від 24.06.2005р. № 569-19/ІV (п.п.1.1, 1.2 договору (а.с.9-10)).

Пунктами 2.1, 2.2 р.2 договору встановлено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 473,4591 га, із яких під розміщення металургійного виробництва 257,7990 га, землі залізниці 75,4206 га, підїзні залізничні колії 34, 4848 га, внутрішньозаводські автодороги та асфальтові площадки 23,3297 га, обєкти інженерної інфраструктури 41,3751 га, зелені насадження 38,0499 га; нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору становить 1 172 878 394,83 грн.

Пунктом 3.1 р.3 договору сторони визначили, що договір укладається на строк до 16.11.2026р.; після закінчення строку дії договору «орендар» має переважне право поновлення його на новий строк.

Пунктом 4.1 р.4 договору сторонами узгоджено, що орендна плата вноситься «орендарем» виключно у грошовій формі в розмірі 14 074 540,80 грн., без ПДВ, на рік, що становить 1 172 878,40 грн., без ПДВ на місяць, і вноситься на рахунок місцевого бюджету.

Пунктом 4.4 р.4 договору встановлено, що розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором; підвищення цін, тарифів тощо, у тому числі внаслідок інфляційних процесів; збільшення розміру ставки земельного податку; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Підпунктом 9.6.1 п.9.6 р.9 договору сторонами передбачено, що «орендар» зобов'язаний прийняти об'єкт оренди за актом приймання - передачі протягом 3 днів з моменту державної реєстрації.

Пунктом 12.1 р.12 договору встановлено, що зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо умов договору спір розвязується у судовому порядку.

Зазначений договір зареєстрований в державному реєстрі договорів оренди земельної ділянки за № 02421 від 06.07.2005р.

На виконання умов договору відповідач передав в оренду позивачу земельну ділянку, про що свідчить акт прийому-передачі земельної ділянки від 06.07.2005р.

Як зазначає позивач в позовній заяві, 03.10.2011р. та 28.12.2012р. сторонами були укладені додаткові угоди № 3218, № 4465/75, відповідно до яких, на підставі рішень Дніпродзержинської міської ради від 27.05.2011р. №116-08/VI та від 29.07.2011р. №156-10/VI, розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки збільшений до 2 430 657 388,61 грн., а також внесені зміни до п. 4.1 договору щодо встановлення річного розміру орендної плати.

12.07.2013р. рішенням Дніпродзержинської міської ради №842-38/VІ було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Дніпродзержинська із застосуванням базової вартості 1 м2 в розмірі 199,64 грн. та введення її в дію з 01.01.2014р.; зобов'язано землекористувачів одержати у відділі Держземагенства у м. Дніпродзержинську витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та надати їх до департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради для підготовки документів щодо перегляду річної орендної плати в чинних договорах оренди земельних ділянок (а.с.28).

08.01.2014р. листом № 066-450 позивач звернувся до Відділу Держземагенства у м.Дніпродзержинську з заявою про надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, які знаходяться в оренді у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. ОСОБА_3» (а.с.16).

17.01.2014р. листом № 01/ВН-10/2 позивач звернувся до директора Департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради з листом, в якому зазначив, що на даний час не отримав витягів від відділу Держземагенства м.Дніпродзержинську, просив посприяти в скорішому отриманні документів, та оскільки до 20.02.2014р. до податкового органу необхідно подати декларацію з податку за землю у 2014 році надати роз`яснення, з якого терміну підприємству слід сплачувати орендну плату за земельні ділянки з урахуванням нової грошової оцінки (а.с.17).

24.01.2014р. листом №08-08/170 Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради повідомив позивача про те, що враховуючи те, що нова нормативна грошова оцінка землі у місті застосовується з 01.01.2014р., а п. 288.7 ст. 288 ПКУ визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 ПКУ, позивач має усі відповідні підстави для перегляду та застосуванню нового розміру орендної плати з початку базового податкового року (а.с.23).

07.02.2014р. позивач листом № 01/226 звернувся до відповідача з вимогою про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок на підставі довідки з нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.18).

19.02.2014р. листом № 09-08/532 Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради повідомив позивача про те, що перші 37 довідок про нормативну грошову оцінку отримані від позивача 07.02.2014р., з яких 14 були виготовлені з помилками, отже, підлягали перегляду, решта в кількості 35 штук отримані 17.02.2014р.; за позивачем обліковується 77 договорів оренди, з яких зареєстровані лише 7, департамент повністю має опрацювати всі витяги та після підготовки всіх документів всі проекти будуть передані на підпис «орендарю» (а.с.24).

03.03.2014р. позивач за актом приймання-передачі отримав від Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради оригінали додаткових угод до договорів оренди (а.с.25).

07.02.2014р. витягом № 286 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки позивача за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18-Б, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 472,2224 га станом на 01.02.2014р. визначена в розмірі 1 720 040 669, 58 грн. (а.с.14-15).

07.02.2014р. сторони уклали додаткову угоду № 6023 до договору, яка зареєстрована 31.03.2014р., відповідно до пункту 1 якої сторони зменшили нормативну грошову оцінку до ,58 грн.; пунктом 4 додаткової угоди встановили, що вона набуває чинності з дня підписання її сторонами, тобто з 07.02.2014р., а пунктом 6 цієї додаткової угоди сторони обумовили, що з дати підписання цієї угоди припиняється регулювання правовідносин сторін за додатковою угодою від 28.12.2012р. №4465/75 (а.с.12-13).

12.03.2014р., 11.04.2014р. позивач звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до додаткової угоди № 6023 від 07.02.2014р. щодо розповсюдження її дії з 01.01.2014р. (а.с.19, 20-22).

Відмова відповідача врегулювати спірне питання в п.п.4, 6 додаткової угоди № 6023 від 07.02.2014р. з 01.01.2014р. і стала підставою звернення позивача з позовом до господарського суду Дніпропетровської області (а.с.3-5).

При цьому підставою внесення змін до вказаної додаткової угоди позивач зазначив те, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 842-38/VІ від 12.07.2013р. з урахуванням позиції відповідача, викладеній у листі №08-08/170 від 24.01.2014р., позивачем було подано до Дніпродзержинської ОДПІ податкову декларацію з орендної плати за 2014 рік з урахуванням нової грошової оцінки земель м. Дніпродзержинськ, проте податковий орган Дніпродзержинська ОДПІ своїми листами № 55358/10/04-03/15-03 від 11.03.2014р., № 8609/10/04-03-15-03 від 15.04.2014р. повідомила позивача про необхідність подання уточнюючої декларації з орендної плати за 2014 рік, оскільки нова грошова оцінка стала діяти лише з 31.03.2014р. дати реєстрації додаткової угоди, тобто з розміром орендної плати, яка визначена у додатковій угоді від 28.12.2012р. № 4465/75 до договору оренди земельної ділянки № 02421 від 05.07.2005р. та яка діяла на момент подання податкової декларації (а.с.27).

Отже, на думку позивача, оспорювані пункти 4 та 6 додаткової угоди № 6023 від 07.02.2014р. суперечать діючим нормативним актам Дніпродзержинської міської ради, чинному законодавству та порушують права позивача, оскільки мають наслідки у вигляді неправомірного нарахування орендної плати у більшому розмірі, ніж визначено рішенням Дніпродзержинської міської ради від 12.07.2013р. №842-38/VІ.

Згідно з позовною заявою, її прохальною частиною, позивач обґрунтовував позовні вимоги, посилаючись, зокрема, 4, 5, 6, 215, 217, 230, 236 ЦК України, ст.ст.1, 4, 5, 9, 14, 285-288 Податкового кодексу України (а.с.5).

27.10.2015р. відповідач у відзиві на позов заперечив доводи позивача, зазначив, що додаткова угода підписана сторонами без будь-яких зауважень та протоколів розбіжностей, що свідчить про узгодженість всіх її пунктів; за приписами законодавства, а саме ст.638 ЦК України, ст.180 Господарського кодексу України додаткова угода набула чинності з дати її підписання 07.02.2014р., отже попередня додаткова угода № 4465/75 припинила свою дію саме з 07.02.2014р. Крім того, відповідач зазначив, що Податковий кодекс не регулює питання набрання чинності договором оренди землі; а також в листі Дніпродзержинської ОДПІ позивачу було роз»яснено, що чинним податковим законодавством не передбачено право орендаря застосовувати нову нормативну грошову оцінку з початку базового податкового періоду з 01.01.2014р. без укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди землі (а.с.54-56).

07.12.2015р. до господарського суду від Прокуратури Баглійського району м.Дніпродзержинська надійшла заява в порядку ст.29 ГПК України про вступ прокурора у справу з метою представництва інтересів держави в суді в особі Дніпродзержинської міської ради, оскільки в разі задоволення позовних вимог за цією справою місцевий бюджет може недоотримати коштів за спірним договором оренди (а.с.76-78, 79-81). Зазначену заяву було задоволено господарським судом та ухвалою від 08.12.2015р. у справі № 904/8583/15 прокурора допущено до участі у справі (а.с.83).

08.12.2015р. від відповідача до господарського суду надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи, яке задоволено господарським судом та ухвалою господарського суду від 08.12.2015р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів (а.с.91, 94).

Також 08.12.2015р. відповідачем подані до господарського суду додаткові пояснення на позовну заяву, в яких Дніпродзержинська міська рада також зазначила, що визначення позивачем самостійно в податковій декларації орендної плати меншого розміру, ніж передбачено умовами договору, суперечить п.п.288.1, 288.4, 288.5 ст.288 Податкового кодексу України, за яким підставою для нарахування орендної плати за землю є відповідний договір оренди такої земельної ділянки, в якому визначені розмір та умови внесення орендних платежів. Крім того, відповідачем зазначено, що недосягнення згоди щодо змісту спірних пунктів додаткової угоди є підставою для звернення позивача з позовом про внесення змін до додаткової угоди, а не визнання цих пунктів недійсними. В якості додатку до зазначених пояснень відповідачем надано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2014р. по справі № 904/2820/14 за позовом ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_3» до Дніпродзержинської міської ради про внесення змін до п. п. 1, 4, 6 додаткової угоди №6023 від 07.02.2014р. (державна реєстрація 31.03.2014р.) до договору оренди земельної ділянки від 06.07.2005р. №02421 щодо застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати з 01.01.2014р., яким в позові позивачу відмовлено з огляду на те, що правовідносини між сторонами щодо приведення договору оренди земельної ділянки до вимог рішення Дніпродзержинської міської ради від 12.07.2013р. №842-38/VI врегульовані з 07.02.2014р. (а.с.84-86, 88-90). Доказів зміни або скасування зазначеного рішення господарського суду позивачем не надано, отже, зазначені факти є преюдиційними згідно ст.35 ГПК України.

09.02.2016р. ухвалою господарського суду по цій справі був продовжений строк розгляду справи на 15 днів (а.с.116).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, одним із способів якого є визнання правочину недійсним.

Статтею 792 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату; земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них; відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Статтею 230 ЦК України регламентовано, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пунктами 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним; правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину; наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Пунктом 3.10 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. передбачено, що під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі); при цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману; обман щодо мотивів правочину не має істотного значення; суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Статтями 6, 627, 629 ЦК України закріплено основні принципи цивільного законодавства України, зокрема, принципи свободи договору та його обов`язковості, вільного вибору контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 30 Закону України від 06.10.1998р. № 161-ХIV «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Статтею 638 ЦК України регламентовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення.

Отже, аналізуючи правовідносини сторін, спірні пункти додаткової угоди, колегія суддів зазначає, що підписуючи 07.02.2014р. (державна реєстрація 31.03.2014р.) додаткову угоду № 6023 до договору оренди землі, сторони привели договір у відповідність до рішення Дніпродзержинської міської ради від 12.07.2013р. №842-38/VI щодо нової нормативної грошової оцінки землі та розміру річної орендної плати; зміст спірних пунктів додаткової угоди не суперечить положенням законодавства, правочин укладено в письмовій формі, здійснено його державну реєстрацію, сторони на момент укладення угоди мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було спрямоване на укладення договору, тому відсутні правові підстави для визнання недійсними пунктів 4 та 6 додаткової угоди №6023 від 07.02.2014р. до договору оренди земельної ділянки за правилами ст. 215 ЦК України. Крім того, позивачем не доведено належними доказами укладення угоди під впливом обману, наявності умислу в діях відповідача щодо укладення такого правочину з позивачем. Підписуючи додаткову угоду від 07.02.2014р. із реєстрацією даної угоди 31.03.2014р., позивач усвідомлював правові наслідки своїх дій при укладенні оспорюваної додаткової угоди до договору оренди землі, початок її дії лише з моменту підписання та припинення дії попередньої додаткової угоди № 4465/75 від 28.12.2012р., зокрема, в частині розміру нормативної грошової оцінки, також лише з 31.03.2014р.

Враховуючи вищевикладене, господарським судом обґрунтовано відмовлено позивачу в позові про визнання п.п.4, 6 додаткової угоди № 6023 від 31.03.2014р. до договору оренди землі № 02421 від 06.07.2005р. недійсними.

Доводи позивача щодо того, що відповідач повідомленням неправдивих відомостей та своїми діями зволікав у своєчасному оформленні з позивачем додаткової угоди не приймаються колегією суддів, оскільки спростовані матеріалами справи, оскільки після отримання перших довідок про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (із 77 земельних ділянок) 07.02.2014р. вже 03.03.2014р. повний пакет документів був переданий позивачу за актом приймання-передачі.

Посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин норм Податкового законодавства, яке, на думку скаржника, є пріоритетним в даному випадку не приймаються колегією суддів з огляду на наступне.

Зобов`язання між Дніпродзержинською міською радою та ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф. Е. Дзержинського виникли на підставі договору оренди землі від 06.07.2005р. № 02421 та є господарськими зобовязання згідно ст.174 Господарського кодексу України; крім того, зазначені зобов`язання регулюються Законом України «Про оренду землі». В укладеному між сторонами договорі оренди землі відсутні положення про автоматичну зміну розміру орендної плати, повязану із зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки; орендна плата вноситься орендарем у розмірі, визначеному умовами договору, зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості між сторонами про зміну договору.

Крім того, п.п.288.1, 288.4 ст.288 Податкового кодексу України також визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до абзацу 2 п.286.4 ст.286 Податкового кодексу України у разі зміни протягом року об'єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Отже, як нормами Цивільного кодексу України, спеціального закону, що регулює спірні відносини Закону України «Про оренду землі», так і нормами Податкового кодексу України визначено, що відносини щодо оренди земельної ділянки регулюються договором про оренду землі. Таким чином, здійснення самостійного розрахунку позивачем орендних платежів за перший квартал 2014 року на підставі ще не існуючої додаткової угоди та нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки є такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Зазначене також підтверджується листом Дніпродзержинської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області № 8609/10/04-03-15-03 від 15.04.2014р. про те, що позивач має сплачувати орендну плату тільки на підставі укладених договорів, а право орендаря застосовувати нову нормативну грошову оцінку земель з початку базового податкового періоду без укладення відповідних додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок не передбачено законодавством.

Пунктом 2.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у справах, що виникають із земельних відносин» (зі змінами та доповненнями) встановлено, що якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовує та не впливає на вищенаведену правову оцінку матеріалів, обставин справи згідно з законом.

За цих обставин правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, остаточні висновки, викладені в резолютивній частині рішення господарського суду від 17.02.2016р. по цій справі, відповідають вимогам закону, обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського», м.Дніпродзержинськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 року у справі № 904/8583/15 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.06.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко