ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р.Справа № 923/115/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання: Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія»

на рішення господарського суду Херсонської області від 07.04.2016

у справі № 923/115/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія»

до Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство»

про зобов'язання передати 2000,00 тон солі морської осадної

та за зустрічним позовом Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія»

про визнання договору розірваним

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 08.06.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» (далі - Товариство) звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (далі - Підприємство) про зобовязання останнього передати 2000,00 тон солі морської осадної на користь Товариства, а також стягнення з Підприємства 7 500,00 грн. судового збору, 8 268,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Позов обґрунтований тим, що відповідач відмовився в односторонньому порядку від виконання умов договору, укладеного між сторонами по справі.

В березні 2016 року Підприємство звернулось до господарського суду Херсонської області із зустрічним позовом до Товариства розірвання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу солі на майбутнього врожаю №7/03-14 від 04.04.2014.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство не здійснило передоплати, яка передбачена умовами договору укладеного договору. Крім цього, Підприємство вважає, що оспорюваний договір було укладено на вкрай невигідних умовах для останнього, адже встановлена договором вартість (ціна) солі 250,00 грн. за 1 тонну (з ПДВ), не відповідає реальним витратам на видобуток солі, при яких відпускна ціна солі складає 1 400,00 грн. за 1 тонну та твердженнями про те, що ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» визнано монополістом на ринку реалізації солі морської власного видобутку, у зв'язку з чим реалізація цього товару, на подальше виконання договору № 7/03-14 від 04.04.2014 купівлі-продажу солі майбутнього врожаю, єдиному суб'єкту господарювання (позивачеві за первісним позовом), й, відповідно, відмова у реалізації цього товару іншим суб'єктам господарювання, суперечитиме антимонопольному законодавству та потягне за собою застосування до Підприємства штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.04.2016 відмовлено в задоволенні як первісного так і зустрічного позову.

Рішення мотивовано тим, що Товариство не виконало свої зобовязання за договором щодо фінансування видобутку солі у 2015 році. Стосовно зустрічного позову, господарський суд зазначив, що Підприємство не надало суду доказів на обґрунтування одночасної наявності передбачених ст. 652 ЦК України чотирьох умов для розірвання договору, які необхідні для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Не погоджуючись з рішення господарського суду, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом залишити без змін. Скаржник вважає, що господарським судом неповно і не всебічно встановлені обставини справи, що мають суттєве значення для винесення обєктивного рішення по справі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 апеляційну скаргу Підприємства прийнято до провадження.

Також, не погоджуючись з вищевказаним рішенням, Товариство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення змінити в частині відмови у задоволенні первісного позову та зобовязати Підприємство вчинити дії, а саме передати 2000,00 тон солі морської осадної на користь Товариства.

Товариство не погоджується з оскарженим рішенням в частині відмови в задоволенні первісного позову, вважає його в цій частині незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.05.2016 апеляційна скарга Товариства була прийнята до провадження, обєднана з апеляційною скаргою Підприємства та призначена до спільного розгляду на 08.06.2016.

Відзиви на апеляційні скарги до Одеського апеляційного господарського суду не надходили.

Представник Товариства в судове засідання 08.06.2016 не зявився, та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 18.05.2016, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався. Проте, така неявка представника Товариства не перешкоджає розгляду скарги, оскільки, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріали справи дають можливість розглянути скаргу по суті.

В судовому засіданні 08.06.2016 представник Підприємства підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» та просила задовольнити останню, а у задоволенні апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» відмовити.

Обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, заслухавши пояснення представника Підприємства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» (позивач) та Державним підприємством «Геройське дослідно-промислове підприємство» (відповідач) було укладено договір купівлі - продажу солі майбутнього врожаю № 7/03-14, за умовами якого, відповідач зобов'язався передати у власність позивача усю сіль морську осадну (навалом), яка буде вирощена та видобута відповідачем у 2014-2018 роках, за ціною 250,00 грн. за 1 тону (з ПДВ), за винятком певної кількості солі врожаю 2014 року, а позивач, зобов'язався щомісячно, починаючи з квітня 2014 року здійснювати попередню оплату вартості цього товару, в узгодженому між позивачем та відповідачем розмірі, але не більш ніж 150 000,00 грн., щомісяця.

Згідно з п. 2, п. 5.1. та п. 7.1. вказаного договору Підприємство повинно передавати (відвантажувати) Товариству товар (сіль) партіями, на підставі накладних (актів прийому-передачі), протягом десяти днів після закінчення видобутку солі, але, не пізніше 01 грудня кожного поточного року протягом періоду дії договору, на умовах самовивозу. Згідно з п. 5.3. договору право власності на товар переходить до Товариства з моменту оформлення накладних (актів прийому-передачі) на товар.

Згідно з п. 6.1. договору Компанія повинна здійснювати авансування видобутку Підприємством солі, шляхом попередньої оплати її вартості, щомісячно, починаючи з квітня 2014 року, в розмірі узгодженому сторонами договору в графіку фінансування, який складається та узгоджується сторонами договору до початку кожного місяця, виходячи із виробничих потреб Підприємства, але не менш ніж 150 000,00 грн. щомісяця. Сторони можуть домовитися про іншій порядок фінансування, шляхом внесення змін до цього договору.

Згідно з п.6.4. договору строки перерахування коштів - відповідно до щомісячного узгодженого сторонами договору графіка фінансування видобутку солі. Остаточний розрахунок за всю вирощену та передану сіль - до 31 грудня кожного поточного року.

Згідно з п. 11. договору всі ймовірні претензії за даним договором повинні бути розглянути сторонами договору протягом 30-ти днів з моменту отримання претензії. Згідно з п. 10 договору всі суперечки між сторонами даного договору, з яких не було досягнуто згоди, вирішуються в судовому порядку.

14.04.2015 Товариство направило на адресу Підприємства лист за №14/04-2, в якому просило останнього повідомити про заплановану кількість отримання вражаю солі морської осадної у 2015 року, графік відвантаження солі та надання для узгодження графіку фінансування на 2015 рік із обґрунтуванням виробничих потреб (а.с. 11-12).

21.01.2016 Товариство направило на адресу Підприємства лист за №21/01-1, в якому просило повідомити про кількість врожаю 2015 року та вимогою щодо передачі вирощеної та видобутої протягом 2015 року (а.с. 13-14).

З матеріалів справи що перший лист Підприємство отримало 16.04.2015 (зворотній бік а.с. 12), другий 02.02.2016 (а.с. 14), проте відповіді на вказані листи не надав.

Відповідно до ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Приймаючи рішення, господарський суд зазначив про наявність у Товариства обов'язку щодо фінансування видобутку солі в обсязі «не менш ніж 150 000,00 грн. на місяць», посилаючись на п.6.1 договору та не виконання даного обов'язку Товариством свідчить про відсутність зобов'язання Підприємства відвантажувати сіль, добуту у 2015 році, у зв'язку з чим застосував до спірних правовідносин ч. 1, ч.4. ст.538 ЦК України, та встановив факт невиконання Товариством своїх обов'язків.

Проте, судова колегія не погоджується з даним висновком господарського суду, оскільки п. 6.1. договору передбачено, що Товариство здійснює авансування видобутку солі, шляхом попередньої оплати її вартості, передбаченої цим договором, щомісячно, починаючи з квітня 2014 року в розмірі узгодженому Сторонами в графіку фінансування, який складається та узгоджується сторонами до початку кожного місяця, виходячи із потреб Підприємства, але не більше ніж 150 000,00 грн. на місяць. Сторони можуть домовитись про інший порядок фінансування, шляхом внесення змін до цього договору.

З врахуванням цих обставин, суд необґрунтовано відхилив позовні вимоги Товариства, взявши за основу не існуючі умови п.6.1 Договору.

Крім цього, судом першої інстанції, не надано оцінку бездіяльності Підприємства, яка полягала в порушенні обов'язку щодо надання графіка фінансування, який мав складатися, виходячи з виробничих потреб Підприємства (п.6.1 Договору). Зміст даного пункту якраз таки зобов'язує саме Підприємство заявити про свої виробничі потреби, узгодити з Товариством та отримати авансування видобутку солі у розмірі не більшому ніж 150 000,00 грн. на місяць.

Як зазначалось вище Товариство листом від 14.04.2015 за № 14/04-2 просило Підприємство повідомити про заплановану кількість отримання врожаю 2015, графік відвантаження солі та надання для узгодження графіку фінансування з обґрунтуванням виробних потреб, однак вказаний лист Підприємство залишило без відповіді та задоволення, у звязку з чим Товариство не мало можливості здійснити авансування видобутку солі у 2015 році. Тобто не проведення авансування зумовлено саме порушенням зустрічних зобов'язань з боку Підприємства, які воно взяло на себе відповідно до умов договору.

Крім цього, пунктом 6.4. договору сторони узгодили проведення розрахунків Товариством і після передачі Підприємством всієї вирощеної солі.

Тобто, даним пунктом передбачена можливість та умови розрахунків між сторонами навіть без проведення авансування видобутку.

Також, судова колегія встановила, що Підприємством мало можливість у 2015 році відвантажити Товариству на виконання умов договору вирощену у 2015 році сіль в кількості 2000,00 тон, оскільки матеріали справи містять акт опису й арешту майна ВДВС Голопристанського РУЮ від 15.12.2015 відповідно до якого було описано та накладено арешт на сіль морську урожаю 2015 року, яка належить Підприємству та знаходиться на його території в буграх біля озер Змійове, Гаркушове та Дубова засуха.

Таким чином, наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про багаторазові порушення з боку Підприємства умов договору купівлі-продажу солі майбутнього врожаю. Факт невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу солі майбутнього врожаю від 04.04.2014 року також встановлено рішенням господарського суду Херсонської області від 10.02.2015 року по справі №923/1885/14, яке набрало законної сили та у відповідності до ст.35 ГПК України має преюдиціальне значення для даної справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга та первісний позов Товариства підлягають задоволенню, а рішення господарського суду в скасуванню в частині відмови у задоволенні первісного позову.

З огляду на вищевикладене, обовязок відшкодування витрат по сплаті судового збору за подачу та розгляд первісного позову, згідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, покладається на Підприємство.

Вирішуючи питання щодо стягнення з Підприємства на користь Товариства витрат на адвокатські послуги у розмірі 8 268,00 грн., суд вказує наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить, зокрема, оплата послуг адвоката.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2016 між Товариством (Замовник) та Адвокатським об'єднанням «Консул», в особі керуючого партнера ОСОБА_2 (Виконавець) було укладено договір про надання послуг адвоката № 01-21/01(а.с.18), яким передбачено сплату Товариством 8 268,00 грн. за послуги адвоката. Додатком до цього договору є "Розрахунок вартості послуг адвоката", згідно з яким вартість передбачених договором послуг адвоката складає, саме, 8 268,00 грн. За висновком суду встановлений договором розмір оплати адвокатських послуг є співрозмірним (незавищеним) стосовно адвокатських послуг (як передбачених договором, так, і фактично наданих). При цьому, судова колегія зазначає, що послуги адвоката, вартість яких встановлено договором, включають у себе не лише послуги з підготовки позову та забезпечення представництва інтересів позивача у місцевому господарському суду, а й підготовку апеляційної скарги та забезпечення представництва інтересів позивача на інших стадіях судового розгляду (зокрема, в апеляційному господарському суді). Згідно ж п. 5 цього договору позивач зобов'язаний здійснити попередню оплату таких послуг.

Факт оплати Товариством повної вартості цих послуг підтверджується платіжним дорученням від 02.02.2016 № 3846 (а.с. 21).

Згідно виписки від 09.04.2015 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником адвокатського об'єднання «Консул» є ОСОБА_2

У справі доведено надання адвокатом ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 385, довіреність позивача від 16.02.2016 (а.с. 22, 53)) адвокатських послуг позивачеві по підготовці матеріалів відповідної позовної заяви: адвокатом засвідчено копії доданих до позовної заяви документів та складено і надано відзив на зустрічну позовну заяву. Адвокат ОСОБА_2 брав участь у судовому засіданні 07.04.2016.

Таким чином, при підготовці позову, за яким порушено провадження у даній справі, та при розгляді в суді даної справи адвокатські послуги були надані позивачеві, саме, адвокатом, й позивачем було здійснено належну оплату цих послуг, згідно відповідного договору, а тому витрати на адвокатські послуги підлягають стягненню в розмірі 8 268,00 грн. з Підприємства на користь Товариства.

Стосовно зустрічної позовної заяви, судова колегія зазначає наступне.

Підприємство в зустрічній позовній заяві вказує на те, що Товариством не були виконані умови щодо сплати попередньої оплати за договором, що призвело до скрутного фінансового становища позивача та необхідності використання фінансового займу, тому спірний договір за цих обставин має бути розірвано на підставі статті 651 Цивільного кодексу України.

Водночас, позивач, в якості підстави позову, зазначає також статтю 652 Цивільного кодексу України, вказуючи, що договір підлягає розірванню у звязку з істотною зміною обставин, а саме: з визнанням Підприємства монополістом на ринку реалізації солі.

У рішенні адміністративної колегії Херсонського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.09.2015 року №88-р/к встановлено монопольне становище позивача на ринку реалізації солі морської власного видобутку в територіальних межах України, також визнано діяння Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство», с. Геройське Голопристанського району Херсонської області, які полягали у відмові Товариству з обмеженою відповідальністю «Аква ОСОБА_3» у реалізації солі морської власного видобутку за відсутності альтернативних джерел придбання, порушенням пункту 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

В даному рішенні зазначено, що позивач, відмовивши ТОВ «Аква ОСОБА_3» у реалізації солі морської власного видобутку, протягом січня квітня 2015 року укладало з іншими субєктами господарювання договори купівлі-продажу солі морської власного видобутку.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 628 та 629 вказаного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначені підстави для зміни або розірвання договору та пунктами 1, 2 вказаної норми передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Частиною 2 статті 652 вказаного Кодексу встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що передбачені приписами частини 2 статті 651 та статтею 652 Цивільного кодексу України підстави зміни договору є відмінними, оскільки для них притаманні різні ознаки: в першому випадку достатньою є доведеність істотного порушення умов договору однією із сторін; в другому випадку одночасна наявність чотирьох передумов, пов'язаних з істотною зміною обставин з незалежних від волі сторін причин (сторони не могли передбачити таку зміну), та винятковість випадку для зміни договору за рішенням суду, а саме, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Таким чином, істотне порушення умов договору як підстава для задоволення позовних вимог про зміну та розірвання умов договору, яке передбачене частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України та істотна зміна обставин, що передбачена статтею 652 Цивільного кодексу України. є абсолютно різними матеріально-правовими підставами позову, тому їх одночасне застосування неможливе при поданні позову про розірвання договору.

Зі змісту положень статті 652 Цивільного кодексу України вбачається, що, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначені його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися.

Закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

За приписами чинного законодавства, при вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України, необхідним є з'ясування питань стосовно доведення у чому саме обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та як саме змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане.

У даному випадку позивач вважає, що істотна зміна обставин виникла у звязку з визнанням його монополістом з реалізації солі. Водночас, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявності одночасно всіх чотирьох умов, визначених у статті 652 Цивільного кодексу України для розірвання договору. Отже, одне лише монопольне становище на ринку реалізації солі не може вважатись істотною зміною обставин.

Оцінка порушення договору як істотного має бути здійснена судом з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Враховуючи приписи статті 651 Цивільного кодексу України, факт істотного порушення умов договору повинен бути доведений стороною, яка посилається на істотність порушення.

В якості обставини, яка свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору, позивач посилається на те, що відповідачем не було сплачено передплати, як передбачено умовами договору купівлі-продажу солі майбутнього врожаю від 04.04.2014 року №7/03-14, проте судова колегія вважає, оскільки в даному випадку немає підстав для розірвання договору ні на підставі статті 651 Цивільного кодексу України, ні на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, а також у звязку з неправомірністю Підприємством визначення одночасно двох різних підстав позову в одній позовній заяві.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що зустрічний позов Підприємства не підлягає задоволенню, а отже і апеляційна скарга ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» - задовольнити.

3. Рішення господарського суду Херсонської області від 07.04.2016 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія».

4. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» - задовольнити.

5. Зобовязати Державне підприємство «Геройське дослідно-промислове підприємство» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» 2000,0 тон солі морської осадної.

6. Стягнути з Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонська виробничо-будівельна компанія» 7 500,00 грн. - судового збору за подану та розглянуту позовну заяву і 8 268,00 грн. - витрат на оплату послуг адвоката.

7. В іншій частині рішення господарського суду Херсонської області від 07.04.2016 - залишити без змін.

8. Зобовязати господарський суд Херсонської області видати накази відповідно до резолютивної частини цієї постанови із зазначенням у них всіх необхідних реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_4