РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 906/20/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 04.03.2016р. у справі № 906/20/16 (суддя Лозинська І.В. )

за позовом комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (м. Житомир)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с. Молочки, Чуднівський район, Житомирська область)

про стягнення 8636,97 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ФОП ОСОБА_1;

Судом роз'яснено відповідачу права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 8636, 97 грн., з яких: 7762, 95 грн. основного боргу, 767, 36 грн. пені, 52, 32 грн. 3% річних, 54, 34 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 04.03.2016р. у справі №906/20/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради 6768,12 грн. основного боргу; 669,02 грн. пені; 45,62 грн. 3% річних; 47,38 грн. інфляційних втрат; 1500 грн. витрат на оплату послуг адвоката; 1592,87 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що розгляд справи відбувся без його участі, тому він був позбавлений права надати свої докази та заперечення проти позову. Скаржник вказує, що з акту звіряння взаємних розрахунків складеного між позивачем та відповідачем, який підписаний позивачем вбачається, що останній платіж був здійснений відповідачем у квітні 2015р., однак судом першої інстанції вказане не враховано, тому сума боргу визначена невірно. Також скаржник зазначає, що дія договору оренди від 10.08.2012р. №447 закінчилась 10.07.2015р., тому позивач не мав права вимагати стягнення заборгованості за липень, серпень, а також вересень 2015р., а також нараховувати за цей період штрафні санкції та інші нарахування. Апелянт звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та самостійно здійснив перерахунок індексу інфляції та 3% річних.

Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №10579/16 від 15.04.2016р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Також, позивач в клопотанні (вх. №10579/16 від 15.04.2016р.) просить розглядати справу без участі його повноважного представника.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.03.2016р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.04.2016р. зобов'язано відповідача надати суду рахунки, які виставлялися йому позивачем для сплати орендної плати за договором оренди нерухомого майна №447 від 10.08.2012р., а також квитанції про сплату орендної плати за вказаним договором оренди; зобов'язано позивача надати суду детальний розрахунок суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна №447 від 10.08.2012р. в якому відобразити суми щомісячних нарахувань за період дії договору оренди до дати фактичного повернення майна відповідачем та проплати здійснені відповідачем впродовж всього періоду орендних відносин.

Комунальне підприємство "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради на виконання вимог суду від 19.04.2016р. надало суду детальний розрахунок суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна №447 від 10.08.2012р. та інформацію про проплати здійснені відповідачем впродовж всього періоду орендних відносин. Також, у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання позивач просить справу розглядати без участі свого повноважного представника.

ФОП ОСОБА_1 вимог ухвали суду від 19.04.2016р. не виконав.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.05.2016р. повторно зобов'язано відповідача надати суду рахунки, які виставлялися йому позивачем для сплати орендної плати за договором оренди нерухомого майна №447 від 10.08.2012р., а також квитанції про сплату орендної плати за вказаним договором оренди; зобов'язано відповідача надати суду власний контррозрахунок суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна №447 від 10.08.2012р.

ФОП ОСОБА_1 вимог ухвали суду від 17.05.2016р. не виконав. В судовому засіданні 07.06.2016р. повідомив суд, що рахунки в повному обсязі не збереглись; проплати, які були ним проведені повністю позивачем враховані.

В судових засіданнях 19.04.2016р., 17.05.2016р. та 07.06.2016р. ФОП ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просить апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні 19.04.2016р. в режимі відеоконференції в Дергачівському районному суді Харківської області приймав участь представник відповідача, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати. В судове засідання 07.06.2016р. в режимі відеоконференції в Дергачівському районному суді Харківської області представник відповідача не з'явився, що підтверджується листом Дергачівського районного суду Харківської області (вих. №01-32/27/2016 від 07.06.2016р.).

Представник позивача в судове засідання 07.06.2016р. не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення відповідача та його представника в судовому засіданні 19.04.2016р., колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Між комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (орендодавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, відповідач) було укладено договір оренди нерухомого майна від 10.08.2012 №447 (а. с.11-12).

Згідно п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради, вартість якого визначена шляхом проведення незалежної оцінки та становить 88 580 грн., без ПДВ, площею 24, 25 кв. м.

Відповідно до п. 2.1. договору вступ орендаря у користування приміщенням настає одночасно з підписанням сторонами даного договору та акту приймання-передачі вказаного приміщення.

Передача приміщення в оренду не передбачає передачу орендареві права власності на орендоване майно. Майно залишається у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а орендар користується ним протягом строку оренди. Приміщення вважається повернутим з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п.2.2, 2.3 договору).

Згідно п. 3.1. договору орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради, і становить, без ПДВ, за базовий місяць розрахунку (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) - червень 2012, 25.00 грн. за 1 кв. м (за домовленістю сторін).

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за перший місяць оренди серпень 2012р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за липень, серпень 2012р. (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа наступного місяця.

Згідно п. 3.6. договору орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення нерухомого майна, згідно з актом приймання-передачі.

Пунктом 5.8 договору визначено, що орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно п. 5.19 договору орендар зобов'язується щомісяця до 15 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку орендодавця). На вимогу орендодавця проводити звірку взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

На виконання умов договору оренди позивач передав, а відповідач прийняв у строкове користування (оренду) майно, визначене договором, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 11.08.2012р. (а. с.13).

Орендоване майно було повернуте відповідачем позивачу на підставі складеного між сторонами акту приймання-передачі від 11.09.2015 (а. с. 35).

У зв'язку із неналежним виконання умов договору оренди 10.08.2012 №447 позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача 7762, 95 грн. основного боргу, 767, 36 грн. пені, 52, 32 грн. 3% річних, 54, 34 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору та є обов'язковим до виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором найму (оренди), за яким, відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 761, частини 1 статті 762 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що факт приймання-передачі відповідачеві в строкове платне користування нежитлового приміщення, визначеного в пункті 1.1. договору, підтверджується актом приймання-передачі від 11.08.2012р., складеним і підписаним уповноваженими представниками сторін (а.с.13).

Судова колегія зазначає, що загальна сума орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачем за договором оренди від 10.08.2012 №447 складає 31673,89 грн., що підтверджується детальним розрахунком позивача (а.с. 97-98). Відповідач, на виконання умов договору оренди, сплатив орендну плату в загальному розмірі 23008,75 грн., що підтверджується наданою позивачем інформацією щодо оплат за договором оренди від 10.08.2012 №447 станом на 05.05.2016р. та не заперечується відповідачем (а.с. 99).

Позивач звертаючись до суду вказує, що відповідач всупереч умов договору не сплатив в повному обсязі орендну плату, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 7762, 95 грн.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до п. 3.2. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради, і становить, без ПДВ, за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - червень 2012 року, 25,00 грн. за 1 кв.м. (за домовленістю сторін). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Орендна плата за перший місяць оренди серпень 2012 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за липень, серпень 2012 року.

Судом першої інстанції здійснено розрахунок помісячної орендної плати, відповідно до п. 3.2. договору, з врахуванням індексу інфляції. Так, суд першої інстанції при здійсненні розрахунку зазначив, що орендна плата за серпень 2012 рік (період з 11.08.2012р. - 31.08.2012р.) становила 407, 41 грн. (606,25 грн. - орендна плата/31 день*21 день *0,997 сукупний індекс інфляції за серпень * 0,995 сукупний індекс інфляції за липень).

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаним розрахунком, оскільки він здійснений арифметично невірно та без включення до суми ПДВ. Так, орендна плата за серпень 2012 рік (період з 11.08.2012р. - 31.08.2012р.) без ПДВ становить 408,64 грн. (25*24,25*99,8%*99,7/31*21=408,64) (25 - початкова орендна плата за 1 кв. м., без ПДВ (базовий місяць); 24,25 - площа приміщення; 99,8% - інфляція за липень 2012р., 99,7% - інфляція за серпень 2012р.; 31- кількість днів у серпні; 21 - кількість днів, протягом яких відповідач використовував приміщення у серпні). При цьому, судова колегія зазначає, що включаючи ПДВ сума орендної плати за серпень 2012 рік становить 490,37 грн.

Перевіривши розрахунок орендної плати, який здійснений позивачем (а.с. 97-98), суд апеляційної інстанції вважає його законним та обґрунтованим, здійсненим відповідно до вимог законодавства, орендна плата визначена відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням обласної ради.

Таким чином, загальна сума орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачем за договором оренди від 10.08.2012 №447 складає 31 673,89 грн., що підтверджується детальним розрахунком позивача (а.с. 97-98). Разом з тим, матеріалами справи доведено те, що відповідач сплатив орендну плату за договором оренди від 10.08.2012 №447 в загальному розмірі 23 008,75 грн., що підтверджується наданою позивачем інформацією щодо оплат за договором оренди від 10.08.2012 №447 станом на 05.05.2016р. (а.с. 99) та не заперечується відповідачем (відповідач доказів сплати орендної плати в більшому розмірі не надав).

Судом не приймаються заперечення відповідача з приводу безпідставного нарахування позивачем орендної плати після дати закінчення дії договору, з 10.07.2015р. по 11.09.2015р., оскільки п. 3.6 договору сторони визначили, що орендна плата сплачується орендарем по день фактичного повернення нерухомого майна, згідно з актом приймання-передачі.

Отже, враховуючи викладене судова колегія апеляційного суду, встановивши неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди щодо сплати орендної плати, враховуючи суму орендної плати, яка підлягала сплаті відповідачем, а також здісненні ним орендні платежі, приходить до висновку, що сума основного боргу за договором оренди від 10.08.2012 №447 становить 8 665,14 грн. (31 673,89 грн. грн. - 23 008,75 грн. = 8665,14 грн.). Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає правомірним та обґрунтованим задоволення позову в частині основного боргу в розмірі 7762, 95 грн., тобто в межах розміру заявлених позивачем позовних вимог.

Позивач також нарахував до стягнення з відповідача 52,32 грн. 3 % річних за період з 11.10.2015р. по 31.12.2015р. нарахованих на суму 7762, 95 грн. та 54, 34 грн. інфляційних втрат за період жовтень - листопад 2015 р. нарахованих на суму 7762, 95 грн.

Приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд вважає правомірними до задоволення в межах розміру заявлених позовних вимог 52,32 грн. інфляційних втрат за період жовтень - листопад 2015р. нарахованих на суму 7762, 95 грн. та 52,32 грн. 3% річних за період з 11.10.2015р. по 31.12.2015р. нарахованих на суму 7762, 95 грн. В частині стягнення 2,02 грн. інфляційних втрат за період жовтень - листопад 2015 р. слід відмовити, оскільки вони нараховані невірно.

Також, у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідача 767, 36 грн. пені за період з 11.10.2015р. по 31.12.2015р. нарахованих на суму 7762, 95 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, п. 3.5. договору сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується з орендаря відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки, визначеної НБУ на день нарахування пені, за кожний день прострочення, включаючи день сплати.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як встановлено апеляційним судом, орендоване майно було повернуте відповідачем позивачу на підставі складеного між сторонами акту приймання-передачі від 11.09.2015 (а. с. 35).

Таким чином, враховуючи те, що акт повернення орендованого майна складено 11.09.2015р., апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування пені в розмірі 767,36 грн. за період з 11.10.2015р. по 31.12.2015р., оскільки після повернення відповідачем орендованого майна за актом приймання-передачі договір оренди припинив свою дію в силу ч. 2 ст. 795 ЦК України з 11.09.2015р.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вбачається, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Виходячи з викладеного, апеляційним судом приймається до уваги, що відшкодування витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги можливе при сукупності наступних підстав: послуги повинні надаватись адвокатом (адвокатським бюро, колегією, фірмою, конторою чи іншими адвокатськими об'єднаннями); реальної оплати таких послуг до прийняття рішення у справі та підтвердження цієї оплати відповідними фінансовими документами.

На обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката в даній справі позивачем було надано договір про надання адвокатських послуг №04/2015 від 04.12.2015р., який укладений між комунальним підприємством "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради та ТОВ "Міжнародний правовий колсалтинг" в особі голови товариства ОСОБА_2, копію довідки ЄДРПОУ ТОВ "Міжнародний правовий колсалтинг", копію посвідчення адвоката на ім'я ОСОБА_2, копію довіреності на ім'я ОСОБА_2 від 30.09.2014, платіжне доручення №476 від 07.12.2015р. про сплату позивачем ТОВ "Міжнародний правовий колсалтинг" гонорару в сумі 3500 грн.

Судом апеляційної інстанції, при розподілі витрат на оплату послуг адвоката звертається увага на п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якому вказано, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

У калькуляції вартості послуг адвокат ОСОБА_2 зазначив таку їх вартість: вартість години роботи адвоката - 200 грн.; вивчення документів та збір доказів - 5 годин, вартість: 5*200=1000 грн.; підготовка позовної заяви та подача її до господарського суду - 8 годин, вартість: 7,5*200=1500,00 грн.; витрачений час в судових засіданнях -2 години, вартість: 500*2= 1000,00 грн. Відповідно загальна вартість послуг адвоката склала: 1000,00 + 1500,00 + 1000,00 = 3500,00 грн. (а. с. 46).

У розрахунку адвокатом зазначено вартість наданих послуг по представництву інтересів в суді, де вартість години становить 500,00 грн. на загальну суму 1000,00 грн. (кількість витраченого часу - 2 год., розрахунок вартості - (500,00*2). Однак, як вбачається з протоколів судових засідань, адвокат був присутнім при розгляді справи 26.01.2016 - 25 хв. (а. с. 36), 25.02.2016 -15 хв. (а. с. 43) та 04.03.2016 - 20 хв. (а. с. 47). Таким чином, загальна тривалість часу трьох судових засідань складає 60 хв.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що адвокатом завищено суму гонорару за надану правову допомогу по даній справі в частині вартості послуг на підготовку позовної заяви та подачу її до суду, де зазначено, що адвокатом було витрачено 8 годин, проте в калькуляції включено аналогічний пункт стосовно вивчення документів на які витрачено ще 5 годин, вартість яких разом становлять 2500 грн.

Враховуючи викладене та беручи до уваги складність справи, невеликий обсяг матеріалів, оцінивши обсяг послуг, що були надані позивачу адвокатом, а також допущені помилки при проведенні розрахунків сум, заявлених до стягнення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність обмежити розмір суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката до 1500 грн. (3500 грн. (сума гонорару) - 1500 грн. - (завищена вартість послуг за вивчення та підготовку документів ) - 500 грн. - (завищений час, витрачений на участь в судових засіданнях).

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу приписів статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 04.03.2016р. у справі № 906/20/16 - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 04.03.2016р. у справі №906/20/16 скасувати в частині стягнення 669, 02 грн. пені; змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (13262, АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 12, ) 7762, 95 грн. основного боргу; 52,32 грн. 3% річних; 52,32 грн. інфляційних втрат; 1500 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

В решті позову відмовити".

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (13262, АДРЕСА_2, код ІПН НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Агенція з питань регіонального розвитку" Житомирської обласної ради (10014, м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 12, ) 1664,25 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

4. Місцевому господарському суду видати судовий наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

6. Справу повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.