донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.06.2016 справа №908/221/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від22.03.2016 року
по справі№ 908/221/16 (суддя: Мойсеєнко Т.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання», м. Київ
до відповідача:Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
простягнення 1 483 715,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання», м. Київ (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») суму основної заборгованості в розмірі 833614,19 грн., суму пені в розмірі 370 444,43 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 259 170,70 грн. та суму 3% річних у розмірі 20 486,35 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 року у справі № 908/221/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» () суму основної заборгованості в розмірі 833614,19 грн., суму пені в розмірі 370 444,43 грн. та суму судових витрат у розмірі 18 060,88 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 року у справі № 908/221/16 та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір пені до 20 000,00 грн. та розстрочити виконання рішення в частині сплати відповідачем суми заборгованості на 6 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Заявник апеляційної скарги вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема п.п. 3, 6, ч. 1, ст. 83 ГПК України, у звязку з чим, спірне рішення підлягає скасуванню.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

15.06.2016 року до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» надійшов відзив на апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго».

Представник Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції залишити скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» - без задоволення.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, в судовому засіданні просив рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 року у справі № 908/221/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким зменшити розмір пені до 20 000,00 грн. та розстрочити виконання рішення в частині сплати відповідачем суми заборгованості на 6 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 01.11.2013 року між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (далі «Компанія») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» (далі «ПНТ») укладено договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між ТОВ «Центр енергетичного моделювання» та ВАТ «Запоріжжяобленерго» №01/11-2013 ЗП (далі «Договір»).

Пунктом 1 договору встановлено, що за цим договором компанія зобовязується передавати електричну енергію, куповану ПНТ на оптовому ринку електричної енергії України або власного виробітку, місцевими (локальними) електромережами до споживачів ПНТ та надавати інформаційні послуги відповідно до умов цього договору, а ПНТ зобовязується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору.

ПНТ на розрахунковий рахунок компанії перераховує кошти в обсязі вартості послуг з передачі електричної енергії та додаткових (інформаційних) послуг наступним чином: до 11-00 передостаннього банківського дня місяця, що передує розрахунковому періоду, ПНТ перераховує кошти в обсязі 100% від заявленого обсягу передачі електричної енергії, які визначені згідно з п. 2.1, та додаткові (інформаційні) послуги (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.7 договору ПНТ здійснює остаточний розрахунок з компанією за попередній розрахунковий період протягом 5-ти банківських днів після отримання рахунку-фактури. У випадку порушення термінів остаточного розрахунку компанія має право нарахувати пеню у розмірі 0,2% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання ПНТ своїх зобовязань.

Як вбачається з акту звірки розрахунків між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» станом на 01.01.2015 року передплата позивачем грошових коштів склала 833 614,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (т.1, а.с. 30-43).

23.02.2015 року ТОВ Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичного моделювання» направло Відкритому акціонерному товариству «Запоріжжяобленерго» вимогу вих. № 01/23-02/114 від 23.02.2015 року про повернення коштів в сумі 833 614,19 грн. Дана вимога була отримана відповідачем 27.02.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.02.2015 року, однак відповідач кошти передоплати не повернув.

Чинним законодавством України, як видом забезпечення виконання зобов'язань, передбачена неустойка (ч.1, ст. 546, ч.ч. 1. 3 ст. 549 ЦК України).

Однією з позовних вимог у справі є вимога про стягнення 833 614,19 грн. пені, нарахованої позивачем у звязку з невиконанням відповідачем заявок позивача на поставку заявленого обсягу купівлі електричної енергії.

Надавши оцінку обставинам та доказам наявним в матеріалах справи, апеляційна інстанція погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в порушення норм чинного законодавства та умов договору Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» своєчасно не повернуло кошти передоплати на передачу електричної енергії, у зв'язку з чим, позивачем правомірно нарахована пеня.

Відповідно до ч.3, ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Право місцевого господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено також п. 3, ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Як роз'яснено в п.3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Апеляційна інстанція вважає, що питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми заявленої до стягнення пені, суд належним чином врахував, як це впливає на співвідношення інтересів сторін та обґрунтовано встановив відсутність підстав для зменшення розміру стягуваної пені.

Що стосується стягнення 3% річних та інфляційних витрат нарахованих на суму неповернутої попередньої оплати, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови у стягненні цієї суми. Адже ст. 625 ЦК України застосовується, як відповідальність за порушення грошового зобовязання та за своєю правовою природою відрізняється від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Обовязок продавця щодо повернення покупцю суми попередньої оплати не є грошовим зобовязання в сенсі приписів ст. 625 ЦКУ. Зазначений висновок підтверджується Постановою Верховного суду України від 15.10.2013 року у справі № 5011-42/13539-2012. Відтак, з огляду на приписи ст. 11128 ГПК України є обовязковим для застосування при розгляді справи 908/221/16.

З приводу надання відповідачу розстрочки виконання рішення, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

В основу судового рішення про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Отже, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення у тому числі й на підставі п.6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, місцевий господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього.

Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд належним чином врахував наведені вище вимоги, не знайшовши виняткових обставин для застосування судом норм п.6 ч. 1 ст. 83 ГПК ГПК України у вигляді надання розстрочки виконання рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 Господарського процесуального кодексу України, як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати за подання апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.03.2016 року у справі № 908/221/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.