ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2016 р.Справа № 916/5060/15
Господарський суд Одеської області у складі:
судді Волкова Р.В.
при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу
За позовом: Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни (Полтавська область, м. Кременчук);
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( м. Одеса);
про стягнення 195047,68 грн.

Представники:
Від позивача: не з`явився;
Від відповідача: Рохуба С.В. (за довіреністю),
Встановив:

Позивач, фізична особа-підприємець Шкурапет Ольга Анатоліївна (далі ФОП Шкурапет О.А., позивач), звернувся до господарського суду з уточненим позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ А-2756, Відповідач) про стягнення 99574,00 грн. заборгованості за договором поставки №78 від 01.11.2012р.
ФОП Шкурапет О.А. звернулось до господарського суду Одеської області з уточненою позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 195047,68 грн. заборгованості, з яких 99574,20 грн. - основний борг, 88421,89 грн. інфляційних втрат, 7051,59 грн. відсотків за користування коштами.
В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з Військовою частиною НОМЕР_2 договору поставки від 01.11.2012р. №78, передачу відповідачу виробленого в Україні речового майна відповідно до умов договору, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг та на інші вказані у позовній заяві та уточненнях до неї обставини, правонаступництво відповідача .
Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву (зареєстрований за вхід № 7007/16 від 23.03.2016 р.) та заперечення (зареєстровані за вхід. № 13914/16 від 06.06.2016 р.) в яких вважає, що позовні вимоги не визнає. Вказує на відсутність в матеріалах справи не містять належних доказів існування бюджетного призначення і фактичного надходження коштів на казначейський рахунок замовника для розрахунку з позивачем.
Також посилається на приписи ст. 104 ЦК України, в якій вказано, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
В ст.107 ЦК України визначено, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.
Заперечує щодо правонаступництва відповідача, прав та обов`язків розформованої Військової частини НОМЕР_2 саме за спірним договором. Таким чином, вважає, що відсутні підстави для виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати поставки товару за договором № 78 від 01.11.2012 р.
У судовому засіданні від 13.06.2016 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст.85 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
01.11.2012 р. ФОП Шкурапет О.А. (Постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_2 (Замовник) був підписаний договір №78 поставки (Договір), за умовами якого Постачальник взяв на себе зобов`язання поставити і передати у власність Замовника вироблене в Україні речове майно (Товар), а Замовник взяв на себе зобов`язання забезпечити оплату та вчасне приймання товару на умовах даного договору у кількості, у строк і за цінами згідно специфікації (п.1.1 Договору).
Згідно п. 4.2 Договору поставки сума даного договору складає 99574,20 грн.
Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012р.
На виконання умов Договору Замовнику Постачальником передано товар, згідно Акту приймання речового майна № 1240/430 та видаткової накладної № 19 від 11.12.2012 р.
Відповідно до умов п. 4.4 Договору розрахунок за товар здійснюється з відтермінуванням платежу на 10 календарних днів з дня фактичного отримання Замовником товару та належним чином оформлених документів Постачальника: видаткова накладна, рахунок-фактура.
Враховуючи дату видачі Видаткової накладної № 19 від 11.12.2012 р. строк оплати поставленого Позивачем товару закінчився для відповідача 21.12.2012 р., проте оплати 99574,20 грн. суми боргу не здійснено.
Листом тимчасово виконуючого обов`язків начальника Тилу Збройних Сил України від 17.08.2015 р. повідомлено позивача про те що Військова частина НОМЕР_2 розформована спільною директивою Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України від 13.10.2014 р. № Д-322/1/36дск, правонаступником Військової частини НОМЕР_2 визначена Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), а також що для здійснення розрахунків військовим частинам або правонаступникам, які мають заборгованість, необхідно оформити платіжні документи відповідно до вимог діючого законодавства України та надати їх до органів Казначейської служби України.
Постачальник звернувся до господарського суду Одеської області за захистом своїх прав з позовом у рамках провадження у даній справі.
Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно із приписами ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, відзначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставами яких є договір поставки товару.
При цьому позивачем виконано належним чином взяті на себе обов`язки та поставлено товар, що підтверджується дослідженими в описовій частині рішення документами.
В свою чергу Військовою частиною НОМЕР_2 , правонаступником якої є відповідач, в порушення приписів ст.ст.525,526,610,629,692,712 ЦК України, ч.ч.1,7 ст.193 ГК України не оплачено вартість отриманого товару в сумі 99574,20 грн., не дивлячись на те, що перерахування заявлених до стягнення сум відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України та 4.4 Договору протягом 10-ти робочих днів з дня фактичного отримання Замовником товару та належним чином оформлених документів.
Враховуючи наведене, позов про стягнення основного боргу в сумі 99574,20 грн. з правонаступника боржника (Військової частини НОМЕР_1 )- підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В зв`язку з цим, з посиланням на невиконання умов договору та вказані правові норми позивачем нараховано 88421,89 грн. - інфляційних втрат, 7051,59 грн. - відсотків за користування коштами за період з 01.01.2014 р. по 11.05.2016 р.
З урахуванням вказаних обставин, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов ло висновку про часткове задоволення позовних вимог, в частині стягнення інфляційних втрат в сумі - 87623,81 грн., та 3% річних - 7045,58 грн., зменшення відбулось внаслідок припущення арифметичних помилок при розрахунку.
Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.525, 526, 530, 610, 548, 625,629, 692,712 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст.22, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
1. Позов Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни задовольнити частково.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_4 ) 99574/девяносто дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири/грн. 20 коп. - основний борг, 87623/вісімдесят сім тисяч шістсот двадцять три тисячі/ грн. 81 коп. - інфляційних втрат, 7045/сім тисяч сорок пять/грн.58 коп. - 3% річних та 2913/дві тисячі дев`ятсот тринадцять/грн. 66 коп. витрат на сплату судового збору.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 06.06.2016 року.
Повний текст рішення складений 21 червня 2016 р.

Суддя Р.В. Волков