ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 911/248/16

Господарський суд Київської області у складі колегії суддів: Рябцевої О.О. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи

за позовом Першого заступника прокурора Київської області, м. Київ, в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Айсберг ЛТД-А, Луганська обл., м. Антрацит

Державного підприємства Український карантинний розсадник, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Мила

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м. Київ

про визнання векселів такими, що не підлягають оплаті, скасування протесту про неоплату векселя, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зобовязання повернути прості векселі

за участю представників

від прокурора: Ющенко М.А. (посв. № 030760 від 12.12.2014 р.);

від позивача: не зявився;

від відповідача 1: ОСОБА_4 (дов. № 12 від 03.01.2016 р.);

від відповідача 2: ОСОБА_5 - ліквідатор; ОСОБА_6 (дов. від 31.05.2016 р.);

від третьої особи: не з'явився;

Обставини справи:

Перший заступник прокурора Київської області (далі- прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі позивач, міністерство) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» (далі - відповідач 1), Державного підприємства «Український карантинний розсадник» (далі - відповідач 2) з позовом, в якому просить суд визнати простий вексель серії АА 2508134, виданий 23.07.2012 р., таким, що не підлягає оплаті; визнати простий вексель серії АА 2508133, виданий 23.07.2012 р., таким, що не підлягає оплаті; скасувати протест про неоплату векселя, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 14.08.2012 р. та зареєстрований в реєстрі за № 2192; визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 14.08.2012 р. та зареєстрований в реєстрі за № 2193 таким, що не підлягає виконанню; зобовязати ТОВ «Айсберг-ЛТД-А» повернути ДП «Український карантинний розсадник» прості векселі серії АА 2508134 та серії АА 2508133, видані 23.07.2012 р., як безпідставно набуте майно.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що директором ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_8 видано два прості векселі на загальну суму 9 млн. грн. з порушенням Закону України «Про обіг векселів в Україні», Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.02 за № 262 та Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, які в подальшому слугували підставою для порушення провадження у справі № Б8/132-12 про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник». Прокурор зазначає, що спірні векселі в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видані не за фактично поставлені товари чи виконані послуги, а на підставі договору № 07/11-08 від 07.11.2008 р. про переведення боргу, стороною якого державне підприємство не було. Також, директором державного підприємства, яке за твердженням прокурора було збитковим протягом 2010 2012 років, було видано векселі без дозволу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що є порушенням п. 2 Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.02 за № 262. Крім того, у державного підприємства в порушення ст. 10 Закону України «Про обіг векселів в Україні» відсутні докази, які б підтверджували наявність ведення реєстру виданих векселів, що ставить під сумнів сам факт їх видачі. Також, прокурор вказує, що протест про неоплату векселя здійснений приватним нотаріусом ОСОБА_7 не може вважатися належним доказом відсутності платежу, оскільки на простому векселі серії АА 2508134 відсутній напис, передбачений ст. 25 Уніфікованого закону та відсутні будь-які належні та допустимі докази пред`явлення векселя до платежу. Обгрунтовуючи вимогу про зобовязання ТОВ «Айсберг-ЛТД-А» повернути ДП «Український карантинний розсадник» прості векселі серії АА 2508134 та серії АА 2508133, видані 23.07.2012 р., як безпідставно набуте майно, прокурор посилається на ст. 1212 ЦК України та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 р. № 5.

Ухвалою суду від 25.01.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої

особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, яка, як зясувалось під час розгляду справи, змінила прізвище на ОСОБА_3.

23.02.2016 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

23.02.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшла заява № 02-07/307 від 22.02.2016 р. про застосування позовної давності, в якій останній просив суд застосувати позовну давність. Заява обґрунтована тим, що ухвалу господарського суду Київської області від 03.12.2012 р. у справі №Б8/132-12 була надіслана на адресу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, отже, Міністерство було обізнане про наявність векселів, які є предметом позову у даній справі.

Ухвалою суду від 23.02.2016 р. було зобовязано відповідача 1 надати суду письмові пояснення щодо місцезнаходження оригіналів простого векселя серії АА 2508134 від 23.07.2012 р. та простого векселя серії АА 2508133 від 23.07.2012 р.

09.03.2016 р. до суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-ЛТД-А» надійшли пояснення, в яких відповідач 1 проти позовних вимог заперечує, та зазначає, що ухвалами господарського суду Київської області у справі № Б 8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник» встановлено законність вимог ТОВ «Айсберг-ЛТД-А»; право вимоги ТОВ «Айсберг-ЛТД-А» до ДП «Український карантинний розсадник» виникло на підставі договору №28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008 р., отже спірні векселі слугували засобом платежу за існуючою заборгованістю ДП «Український карантинний розсадник» перед ТОВ «Айсберг-ЛТД-А», а не джерелом її виникнення; обов'язок сплати ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» на користь ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» суми заборгованості та ліквідація ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» не впливає на право вимоги ТОВ «Айсберг ЛТД-А». Також відповідач 1 зазначає, що емітовані ДП «Український карантинний розсадник» векселі містять визначені законом реквізити, не мають дефекту форми; Порядок випуску векселів не поширюється на спірні правовідносини, а вирішення спору на користь відповідача шляхом зобов'язання до вчинення дій іншого відповідача процесуальним законодавством не передбачено.

Ухвалою суду від 09.03.2016 р. було зобовязано: відповідача 1 надати суду оригінали простого векселя серії АА 2508134, виданого 23.07.2012 р., та простого векселя серії АА 2508133, виданого 23.07.2012 р., а також підтверджуючі документи направлення на адресу відповідача 2 вказаних векселів для предявлення для оплати; відповідача 2 надати суду оригінал (для огляду) реєстру виданих векселів у 2012 р., а у разі його ненадання надати суду письмові пояснення; третю особу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надати суду належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) документів зі справи у вчиненні нею 14.08.2012 р. протесту про несплату простого векселя серії АА 2508134, виданого 23.07.2012 р. ДП Український карантинний розсадник.

17.03.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшли письмові пояснення, в яких ліквідатор ДП «Український карантинний розсадник» повідомив суд, що за актами від 08.08.2014 р., 26.08.2014 р. та 01.09.2014 р. ОСОБА_5 було передано документи ДП «Український карантинний розсадник», однак за змістом вказаних актів, оригінал або копія реєстру виданих у 2012 р. ДП «Український карантинний розсадник» векселів ОСОБА_5 не передавались, у звязку з чим подати до суду вказаний реєстр не вдається за можливе.

18.03.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 1 надійшли пояснення, в яких останній на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2016 р. надав наступні пояснення: 14.08.2012 р. відповідач 1 надіслав на адресу ДВС Києво-Святошинського РУЮ заяву про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості у сумі 400000,00 грн. з ДП «Український карантинний розсадник», до якої було додано простий вексель серії АА №2508134, і станом на 18.03.2016 р. вказаний вексель знаходиться в матеріалах виконавчого провадження. Також, відповідач-1 зазначив, що оригінал простого векселя серії АА №2508133 на суму 8600000,00 грн. перебуває у відповідача-1.

Оригінал простого векселя серії АА №2508133 на суму 8600000,00 грн. був наданий відповідачем 2 суду для огляду у судовому засіданні 22.03.2016 р.

21.03.2016 р. від третьої особи на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2016 р. разом з супровідним листом № 22/01-16 від 15.03.2016 р. надійшли витребувані судом документи, а саме: копія протесту про неоплату векселя, посвідченого 14.08.2012 р., за реєстровим № 2192; копія простого векселя, серія АА 2508134; копія заяви від ТОВ «Айсберг ЛТД-А», представника по довіреності ОСОБА_4; копія квитанцій №№ 4004, 4005, копія телеграми до директора ОСОБА_8; копія опису векселів, що пред'являються до протесту в неплатежі, від ТОВ «Айсберг ЛТД-А», представника по довіреності ОСОБА_4; копія листа від директора ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_9, вих. №10/08/12-08 від 14.08.2012 р., на телеграмму від 14.08.2012 р., та інші документи.

25.04.2016 р. до господарського суду Київської області від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надійшло клопотання про накладення арешту на усе майно ДП «Український карантинний розсадник» до закінчення судового розгляду справи №911/248/16.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою господарського суду Київської області від 01.07.2014 у справі №Б8/132-12 державне підприємство «Український карантинний розсадник» визнано банкрутом і щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру. Підставою для порушення провадження у справі №Б8/132-12 є два прості векселі, видані директором ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_8 на загальну суму 9 млн. грн., визнання яких такими, що не підлягають оплаті, є предметом позову у справі №911/248/16. Станом на 25.04.2016 р. перелік ліквідаційної маси ДП «Український карантинний розсадник» відповідно до статті 96 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» погоджується із Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Як зазначає заявник, після отримання погодження позивачем включене до переліку ліквідаційної маси майно ДП «Український карантинний розсадник» буде реалізовано через товарну біржу «Універсальна товарно-сировинна біржа».

Також, 25.04.2016 р. до господарського суду Київської області від прокуратури Київської області теж надійшло клопотання про забезпечення позову №05/2-496вих16 від 25.04.2016 р., в якому прокурор просив суд застосувати заходи забезпечення позову у справі шляхом зупинення стягнення з ДП «Український карантинний розсадник» на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (ОСОБА_3М.) від 14.08.2012 р. та зареєстрованого в реєстрі за №2193 та застосувати заходи забезпечення позову у справі №911/248/16 шляхом зупинення стягнення з ДП «Український карантинний розсадник» на користь ТОВ «Айсберг ЛТД-А» на підставі простого векселя серії АА 2508133, виданого 23.07.2012 р. на суму 8600000,00 грн.

Клопотання прокурора також обґрунтоване тим, що в разі задоволення кредиторських вимог ТОВ «Айсберг ЛТД-А» у справі №Б8/132-12 за оскаржуваними векселями у даній справі може відбутись оплата за вказаними векселями, що завдасть державі негативних наслідків.

Судом відмовлено в задоволенні вказаних клопотань з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Як вбачається зі змісту позовних вимог у даній справі (визнання векселів такими, що не підлягають оплаті, скасування протесту про неоплату векселя, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зобовязання повернути прості векселі), в разі їх задоволення, незалежно від результатів розгляду справи №Б8/132-12, оскаржувані векселі після набрання рішенням суду законної сили не матимуть вексельної сили, а тому, враховуючи положення ст. 66 ГПК України невжиття заходів забезпечення позову не утруднить, та не зробить неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

26.05.2016 р. до господарського суду Київської області від прокуратури Київської області повторно надійшло клопотання про забезпечення позову, яке за своїм змістом аналогічне клопотанню №05/2-496вих16 від 25.04.2016 р.

Судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з підстав наведених вище.

Ухвалою суду від 26.05.2016 р. було відкладено розгляд справи на 13.06.2016 р. та зобовязано Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надати суду: відомості за підписом відповідальних посадових осіб щодо отримання або неотримання Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України листа №24/10/12-01 від 24.10.2012 р. Державного підприємства «Український карантинний розсадник»; відомості за підписом відповідальних посадових осіб щодо отриманої кореспонденції за вхідним №9017/0/10-12 від 25.10.2012 р.; оригінал (для огляду) та копію (для залучення до матеріалів справи) журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 25.10.2012 р. Крім того, у пункті 4 резолютивної частини ухвали вказано, що у разі неподання зазначених доказів надати письмові пояснення з зазначенням причин невиконання ухвали суду та доказів, що підтверджують обставини, викладені в поясненнях.

10.06.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшли пояснення.

10.06.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшов супровідний лист №02-07/361 від 08.06.2016 р. до якого, в якості додатків, було додано 22 листи, та які, як вказано у даному супровідному листі, 06.06.2016 р. поштою надійшли ліквідатору ДП «Український карантинний розсадник» від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а саме листи, зареєстровані Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 25.10.2016 р., серед яких міститься лист №9017/0/10-12, щодо якого суд витребував інформацію у позивача.

Прокурор у судових засіданнях підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, а у судове засідання 13.06.2016 р. не зявився, витребуваних судом документів не подав, водночас, 13.06.2016 р. до господарського суду Київської області від останнього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що на 13.06.2016 р. іншими судами призначено розгляд декількох справ, в яких позивач є стороною у справі, в тому числі за межами міста Києва.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Вказане клопотання позивача не підлягає задоволенню, оскільки згідно з ст. 28 ГПК України позивач не позбавлений права направити в судове засідання іншого представника з числа своїх працівників, повноваження якого підтверджуються довіреністю від останнього.

Крім того, у вказаному клопотанні про відкладення розгляду справи, позивачем як не наведено пояснень з зазначенням причин невиконання ухвали суду від 26.05.2016 р., якою було зобовязано останнього надати суду відповідні документи так і не вказано про наміри позивача виконати вимоги ухвали суду від 26.05.2016 р.

Представник відповідача 1 у судових засіданнях проти заявлених позовних вимог заперечував.

Представник відповідача 2 у судових засіданнях проти заявлених позовних вимог заперечував.

Третя особа у судові засідання не зявлялась, при цьому 02.03.2016 р., 29.04.2016 р., 16.05.2016 р. та 06.06.2016 р. до господарського суду Київської області від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 надійшли клопотання, в яких остання просила суд здійснювати розгляд справи без її участі, у звязку з великим навантаженням.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідачів, суд

ВСТАНОВИВ:

07.11.2008р. між ДП «Український карантинний розсадник» (первісний боржник) та ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу від № 07/11-08 від 07.11.2008р. (далі договір про переведення боргу) згідно якого ДП «Український карантинний розсадник» перевів борг в сумі 9766976,80 грн., за двома договорами підряду № 22/1 від 08.02.2008 та № 24/1 від 11.02.2008, укладеними між ДП «Український карантинний розсадник» та ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж», а ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» прийняв на себе зобов'язання за зазначеними договорами підряду (п.1.1.договору про переведення боргу).

Пунктом 2.1. розділу 2 договору про переведення боргу встановлено, що ДП «Український карантинний розсадник» сплачує ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» винагороду в розмірі 9000000,00 грн.

Згідно з п.3.2 договору про переведення боргу ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобовязаний протягом 30 днів з дня виконання ним зобовязання перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» письмово повідомити ДП «Український карантинний розсадник» про таке виконання із зазначенням дати, суми і форми виконання з додаванням завірених ним копій документів, що підтверджують проведення виконання.

Пунктом 3.3. договору про переведення боргу встановлено, що з моменту набуття чинності цим договором у нового боржника - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» виникає право вимоги до первісного боржника - ДП «Український карантинний розсадник» в сумі зазначеній в статті 2 цього договору. Первісний боржник зобовязаний сплатити цю суму новому боржнику до 31.12.2008р. із дня набуття чинності цим договором.

Згідно з п. 4.2.1 договору про переведення боргу ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобовязувався виконати зобовязання ДП «Український карантинний розсадник» перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» на умовах договорів підряду № 22/1 від 08.02.2008 та № 24/1 від 11.02.2008.

Відповідно до п.6.1. договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Стаття 520 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2009 р. у справі №2/214 за позовом ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» до ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» та до ДП «Український карантинний розсадник» про стягнення 9766976,80 грн. визнано недійсним Договір від 07.11.2008 року № 07/11-8 про переведення боргу, укладений між ДП «Український карантинний розсадник» та ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», стягнуто з ДП «Український карантинний розсадник» на користь ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» 9766976,80 грн. боргу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №2/214 від 11.01.2012р. рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2009р. у справі №2/214 скасовано, стягнуто з ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» на користь ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» 9766976,80 грн. боргу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №2/214 від 11.01.2012р. встановлено факти виконання ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» підрядних робіт за Договорами № 22/1 від 08.02.2008 року та № 24/1 від 11.02.2008 року на підставі підписаних актів виконаних робіт, оплата яких мала бути здійснена до 11.11.2008 року включно, виникнення у ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» перед ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» заборгованості у сумі 9766976,80 грн., наявності згоди кредитора - ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» на укладення договору про переведення боргу.

Таким чином, за зазначеним договором про переведення боргу ДП «Український карантинний розсадник» з 07.11.2008р. перевів свої зобов'язання, як боржника в сумі 9766976,80 грн. на іншу юридичну особу - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат». Відповідно до зазначеного договору ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» втратило право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник» щодо стягнення боргу в сумі 9766976,80 грн. Одночасно за зазначену послугу ДП «Український карантинний розсадник» взяло на себе зобов'язання зі сплати винагороди 9000000,00 грн. ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», що на 766976,80 грн. менше первісного зобов'язання.

28.11.2008 року між ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» (новий кредитор) укладено договір №28/11/2008 про відступлення права вимоги (далі - договір про відступлення права вимоги), згідно якого первісний кредитор - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» передає належне йому право вимоги згідно з договором переведення боргу від 07.11.2008 року № 07/11-08 (основний договір), а новий кредитор ТОВ «Айсберг ЛТД-А» приймає право вимоги на суму 9000000,00 грн., що належить первісному кредитору за Договором № 07/11-08 від 07.11.2008 р. в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п.1. договору про відступлення права вимоги).

За передане право вимоги до боржника за основним договором - ДП «Український карантинний розсадник» новий кредитор ТОВ «Айсберг ЛТД-А» сплачує первісному кредитору - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» суму в розмірі 8900000,00 грн. після виконання боржником - ДП «Український карантинний розсадник» зобов'язання в повному обсязі перед новим кредитором (п.2.1.договору про відступлення права вимоги).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (розділ 4 договору).

Отже, векселі, що є предметом розгляду у даній справі було видано ДП «Український карантинний розсадник» в якості оплати послуг переведення боргу відповідно до договору № 28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008 р. за договором переведення боргу від 07.11.2008 року № 07/11-08.

Наведене спростовує посилання позивача та прокуратури на порушення при видачі векселів ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» за змістом якої видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

11.02.2009 р. ДП «Український карантинний розсадник» отримано вимогу № 13/12 від 11.02.2009 р. ТОВ «Айсберг ЛТД-А» про сплату боргу в сумі 9000000,00 грн. заявлену на підставі договору про відступлення права вимоги № 28/11/2008 від 28.11.2008р. за договором переведення боргу від 07.11.2008 року № 07/11-08, що підтверджено вимогою, на якій наявний підпис керівника ДП «Український карантинний розсадник» з відміткою про отримання, на яку ДП «Український карантинний розсадник» було відмовлено листом № 25/02/09-01 від 25.02.2009.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 26.06.2012 року у справі №11/89 про банкрутство ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», ліквідовано юридичну особу банкрута - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», заборгованість банкрута перед кредиторами, в тому числі перед ТОВ «Шляхове будівництво Спецпроммонтаж» на суму 9792594,80 грн., визнано погашеними.

04.07.2012р. до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій внесено запис про припинення юридичної особи ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат».

27.06.2012 р. ДП «Український карантинний розсадник» отримано претензію ТОВ «Айсберг ЛТД-А» №13/12/55 від 27.06.2012 р. про сплату боргу у сумі 9 000 000,00 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги № 28/11/2008 від 28.11.2008р. за договором переведення боргу від 07.11.2008 року № 07/11-08, що підтверджено вимогою, на якій наявний підпис керівника ДП «Український карантинний розсадник» з відміткою про отримання.

Директор ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_8 листом № 09/07/12-06 від 09.07.12 року повідомив ТОВ «Айсберг ЛТД-А» про те, що претензію № 13/12/55 від 11.06.12 року про сплату боргу у сумі 9000000,00 грн. по договору про відступлення права вимоги № 28/11/2008 від 28.11.2008р. ДП «Український карантинний розсадник» визнає в повному обсязі та повідомляє, що матеріальне становище ДП «Український карантинний розсадник» є скрутним, сплатити грошові кошти в розмірі виставлених вимог не має можливості та в розрахунок по Договору № 28/11/2008 від 28.11.2008 р. зобов'язався виписати простий вексель зі строком погашення до 29.07.2012 року.

23.07.2012 р. ДП «Український карантинний розсадник» видано ТОВ «Айсберг ЛТД-А» простий вексель серії АА № 2508134 зі строком платежу 14.08.2012 р. на суму 400000,00 грн., а також простий вексель серії АА №2508133 на суму 8600000,00 грн. з датою платежу відповідно до моменту пред'явлення такої вимоги до ДП «Український карантинний розсадник».

14.08.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на прохання ТОВ «Айсберг ЛТД-А», як законного векселедержателя простого векселя серії АА № 2508134, складеного 23.07.2012 р. ДП «Український карантинний розсадник» зі строком платежу 14.08.2012 р. на суму 400000,00 грн., який подав вказаний вексель зазначеному нотаріусу для вчинення протесту, а векселедержатель платежу не отримав, при цьому у протесті про неоплату вказано, що з мотивів відсутності платоспроможності, на підставі чого, нотаріусом опротестовано вказаний вексель про неоплату проти векселедавця. Протест про неоплату векселя від 14.08.2012 р. вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстровано в реєстрі за № 2192.

14.08.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 здійснено виконавчий напис на підставі зазначеного вище протесту простого векселя серії АА № 2508134 про неоплату вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на користь ТОВ «Айсберг ЛТД-А», який є векселедержателем простого векселя серії АА № 2508134, складеного 23.07.2012 року ДП «Український карантинний розсадник» за строком платежу 14.08.2012 року на суму 400000,00 грн., а також витрати, пов'язані з опротестуванням векселя у сумі 1400,00 грн. та витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису у сумі 5000,00 грн. Вказаний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2193.

ДП «Український карантинний розсадник» не здійснило платежу за простим векселем серії АА за №2508133 на суму 8600000,00 грн.

01.10.2012 р. між ТОВ «Айсберг ЛТД-А» та ДП «Український карантинний розсадник» складено акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2012 р., згідно якого станом на вказану дату ДП «Український карантинний розсадник» визнано наявність заборгованості у сумі 9000000,00 грн. перед ТОВ «Айсберг ЛТД-А».

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2012 р. порушено провадження у справі №Б8/132-12 про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник» за заявою ТОВ «Айсберг ЛТД-А» від 22.11.2012 р. №13/16.

Також, судом встановлено, що ухвалою господарського суду Київської області від 12.09.2014 р. у справі №Б8/132-12 затверджено реєстр вимог кредиторів банкрута - Державного підприємства «Український карантинний розсадник» - до складу яких (кредиторів), серед інших, увійшло товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А», у вигляді 400000,00 грн. основного боргу, які відносяться до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, 5365,00 грн. судового збору, сплаченого у справі №Б8/132-12 за подання заяви про порушення справи про банкрутство, які відносяться до першої черги задоволення вимог кредиторів, 8600000,00 грн. основного боргу, які відносяться до четвертої черги задоволення вимог кредиторів, судового збору сплаченого у справі №Б8/132-12 за подання заяви з додатковими грошовими вимогами у сумі 1147,00 грн., які відносяться до першої черги задоволення вимог кредиторів; 1532342,46 грн., - шоста черга задоволення вимог кредиторів; 1218,00 грн. судового збору, сплаченого у справі №Б8/132-12 за подання заяви про вимоги до банкрута, які відносяться до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Прокурор в позовній заяві стверджує, що ТОВ «Айсберг ЛТД-А» мало право вимагати грошові кошти в сумі 9000000 грн. у ДП «Український карантинний розсадник» лише після виконання ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» зобовязання за договором № 07/11-08 від 07.11.2008 перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» шляхом оплати за договорами підряду або на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 у справі № 2/214 коштів у сумі 9766976,80 грн. Вказане твердження є помилковим з огляду на наступне.

Прокурор посилається на ст. 538 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Так, пунктом 3.3. договору про переведення боргу встановлено, що з моменту набуття чинності цим договором у ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» виникає право вимоги ДП «Український карантинний розсадник» в сумі 9000000,00 грн.; ДП «Український карантинний розсадник» зобовязаний сплатити цю суму ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» у строк до 31.12.2008р.

Таким чином, обов'язок сплати суми 9000000,00 грн. був обумовлений конкретною датою 31.12.2008р. та не ставився у залежність від виконання ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобовязання за договором № 07/11-08 від 07.11.2008 перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» шляхом оплати за договорами підряду або на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.12 у справі № 2/214 коштів у сумі 9766976,80 грн.

Отже, твердження прокурора, що ТОВ «Айсберг ЛТД-А» мало право вимагати грошові кошти в сумі 9000000 грн. у ДП «Український карантинний розсадник» лише після виконання ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» зобовязання за договором про переведення боргу №07/11-08 від 07.11.2008р. перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» є безпідставним та спростовується змістом цього договору.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Стаття 512 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, ст. ст. 512, 520 Цивільного кодексу України чітко врегульовано, що передача прав кредитора відбувається на підставі договору про відступлення права вимоги, а обов'язку боржника - за договором переведення боргу.

Договором №28/11/2008 від 28.11.2008р. ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» передав ТОВ «Айсберг ЛТД-А» саме право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник».

Отже, обов'язок сплати ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» на користь ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» суми заборгованості у розмірі 9792594,80 грн. не впливає на право вимоги ТОВ «Айсберг ЛТД-А» на суму 9000000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Твердження позовної заяви про припинення зобов'язань між ДП «Український карантинний розсадник» та ТОВ «Айсберг ЛТД-А» за договором № 28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008р з 04.07.2012р. на підставі ст.609 Цивільного кодексу України не відповідає дійсним обставинам справи.

Стаття 509 Цивільного кодексу України зазначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до Договору №28/11/2008 від 28.11.2008р. ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» зобов'язався: відступити ТОВ «Айсберг ЛТД-А» право вимоги згідно з умовами цього Договору: сповістити ДП «Український карантинний розсадник» про укладання цього Договору; передати усі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка важлива для їх здійснення. Згідно п.4.1. Договір набув чинності з моменту його підписання.

Таким чином, ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» виконано у повному обсязі зобов'язання за Договором №28/11/2008 від 28.11.2008р. З моменту його укладання ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» втратив, а ТОВ «Айсберг ЛТД-А» набув право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник».

На час ліквідації ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» його зобов'язання перед ТОВ «Айсберг ЛТД-А» за Договором №28/11/2008 від 28.11.2008р. були виконані у повному обсязі, а ліквідація ВАТ «Кіровоградський мясокомбінат» не впливала на правові наслідки за виконаними цією особою зобов'язаннями.

Щодо позовної вимоги про визнання векселів такими, що не підлягають оплати суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 14 Закону України № 3480-IV від 23.02.2006 р. «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Відповідно до ст. 75 Уніфікованого Закону простий вексель містить:1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; 3) зазначення строку платежу; 4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; 6) зазначення дати і місця складання простого векселя; 7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 196 ЦК України і статей 2, 76 Уніфікованого закону документ, який не містить обов'язкових реквізитів, перелічених у вказаних статтях Уніфікованого закону, не є цінним папером (векселем), а може мати силу простої боргової розписки, за винятком випадків, прямо зазначених в абзацах 2 - 4 ст. 2, абзацах 2 - 4 ст. 76 Уніфікованого закону. Зазначена позиція викладена Верховним Судом України у п. 3 постанови Пленуму від 08.06.2007р. № 5.

Тобто, законодавство пов'язує визнання векселів такими, що не мають вексельної сили, у випадках, якщо вони видані з дефектом форми.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» вексель підписується від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що всупереч ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» спірні векселі не містять підпису головного бухгалтера ДП «Український карантинний розсадник».

Як зазначає прокурор та позивач, з посиланням на фінансовий звіт державного підприємства «Український карантинний розсадник» за 2011 рік (станом на 31.12.2011 р.), посада головного бухгалтера була передбачена штатним розписом, оскільки вказаний звіт було підписано як директором ОСОБА_8 так і головним бухгалтером ОСОБА_10

Однак, як вбачається з фінансового звіту державного підприємства «Український карантинний розсадник» за 2012 рік (станом на 31.12.2012 р.), останній підписаний лише директором ОСОБА_8, а графі «головний бухгалтер» зазначено «не передбачено». Також, представником відповідача-2 надано суду копії податкових декларацій ДП «Український карантинний розсадник» за вересень, жовтень та листопад 2012 року, з яких також вбачається, що за вказані періоди посада головного бухгалтера на підприємстві передбачена не була.

Крім того, як вбачається з фінансових звітів ДП «Український карантинний розсадник» (форма №1-м «Баланс», форма №2-м «Звіт про фінансові результати») за І півріччя 2012 року, 9 місяців 2012 року, за 2012 рік та за І квартал 2013 р. наданих ОСОБА_11 управлінням статистики у Київській області супровідним листом №20-08/92П від 07.06.2016 р. представнику ДП «Український карантинний розсадник», станом на 30.06.2012 р., 30.09.2012 р., 31.12.2012 р. та 31.03.2013 р. посада головного бухгалтера на підприємстві передбачена не була. Вказані документи наявні в матеріалах справи.

Крім того, в листі від 02.06.2016 р. за №5315/06 Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області зазначено, що за період з травня по липень 2012 року, згідно бази даних персоніфікованого обліку відомостей, застрахована особа ОСОБА_10 у звітності ДП «Український карантинний розсадник» відсутня.

Отже, з наведеного вбачається, що станом на 23.07.2012 р. посаду головного бухгалтера штатним розписом ДП «Український карантинний розсадник» передбачено не було.

Належних доказів в підтвердження того, що посада головного бухгалтера була передбачена штатним розписом ДП «Український карантинний розсадник» станом на липень 2012 року ні прокуратурою, ні позивачем не надано.

Емітовані ДП «Український карантинний розсадник» прості векселі серії АА 2508134 та серії АА 2508133, оригінал якого оглянуто судом в судовому засіданні, видані 23.07.2012 містять визначені законом реквізити, дефекту форми судом не встановлено.

Не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи те, що векселі не були предявлені векселедавцю.

Прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), статті 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником. Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред'явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 ЦК. Зазначена позиція відображена у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007р. № 5.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Айсберг ЛТД-А» телеграмою-наказом від 14.08.2012р. звернулося до ДП «Український карантинний розсадник» з наказом сплатити по простому векселю АА № 258134. Листом № 10/08/12-08 від 14.08.2012р ДП «Український карантинний розсадник» визнав отримання наказу - телеграми та повідомив, що не має грошових коштів на його оплату.

Зазначене підтверджується документами, які надійшли до суду 21.03.2016 р. від третьої особи на виконання вимог ухвали від 09.03.2016 р. а саме: копія протесту про неоплату векселя, посвідченого 14.08.2012 р., за реєстровим № 2192, на 1 арк.; копія простого векселя, серія АА 2508134; копія заяви від ТОВ «Айсберг ЛТД-А», представника по довіреності ОСОБА_4; копія квитанцій №№ 4004, 4005, копія телеграми до директора ОСОБА_8; копія опису векселів, що пред'являються до протесту в неплатежі, від ТОВ «Айсберг ЛТД-А», представника по довіреності ОСОБА_4; копія листа від директора ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_9, вих. №10/08/12-08 від 14.08.2012 р., на телеграму від 14.08.2012 р.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено дотримання нотаріусом ОСОБА_7 вимог п. 4.2., 4.17 (Глава 17) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій) та Закону України «Про обіг векселів в Україні».

Відповідачем 2 не надано суду реєстру виданих векселів, проте суд вважає помилковим твердженням прокурора та позивача, що єдиним належним доказом видачі векселя є наявність ведення відповідного реєстру та внесення інформації щодо видачі спірних простих векселів.

Крім того, 22.10.2012р. ТОВ «Айсберг ЛТД-А» пред'явлено ДП «Український карантинний розсадник» акт пред'явлення векселя до погашення із строком погашення 26.10.2012р., який того ж дня підписано керівником підприємства ОСОБА_8

Як вже зазначалося, простий вексель серії АА № 2508134 зі строком платежу 14.08.2012 р. на суму 400000,00 грн. та простий вексель серії АА за №2508133 на суму 8600000,00 грн. з датою платежу відповідно до моменту пред'явлення видані ДП «Український карантинний розсадник» підписані директором ОСОБА_8

Повноваження директора відповідача 2 закріплено у п.2.14 контакту №к/6-1 з директором підприємства, що є у державній власності, укладеного 09.01.2009р. між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Міністра ОСОБА_12 та ОСОБА_8, в якому вказано, що при проведенні розрахунків, що передбачають використання векселів директор має дотримуватися Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2002 р. № 262.

Пунктом 2 Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2002 р. № 262, передбачено, що випуск, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів підприємств здійснюється відповідно до Законів України «Про обіг векселів в Україні», «Про цінні папери і фондову біржу», Женевських вексельних конвенцій 1930 року з урахуванням, зокрема, таких особливостей: 1) підприємства, що протягом останнього звітного періоду не мали збитків, можуть випускати векселі для розрахунків з постачальниками продукції (робіт, послуг) без узгодження з центральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з управління майном (державними корпоративними правами) зазначених підприємств (далі - уповноважений орган), на суму прибутку, яка залишається у підприємства з попереднього звітного періоду після сплати податків, зборів (обов'язкових платежів). Термін погашення векселів не повинен перевищувати 30 днів. Випуск векселів на суму, що перевищує суму прибутку підприємства, здійснюється за дозволом уповноваженого органу; 2) підприємства, що мали збитки протягом останнього звітного періоду, можуть випускати векселі за дозволом уповноваженого органу. Сума вексельних зобов'язань підприємства не повинна перевищувати суму коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок підприємства за попередній звітний період.

Як вбачається з Звіту про фінансові результати ДП «Український карантинний розсадник» за І півріччя 2012 року (останній звітний період), який наданий відповідачу ОСОБА_11 управлінням статистики у Київській області супровідним листом №20-08/92П від 07.06.2016 р., підприємство не мало ні збитку, ні прибутку (Розділ 2 Фінансового звіту, стаття 1, код рядка 150).

Таким чином, оскільки сума векселів перевищувала суму прибутку підприємства, яка дорівнювалася нулю, то відповідно до п. п. 1 п.2 вказаного Порядку при випуску спірних векселів підприємство мало отримати дозвіл уповноваженого органу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, яке є органом управління ДП «Український карантинний розсадник», дозволу на випуск простого векселя серії АА № 2508134 та простого векселя серії АА № 2508134 не надавало, що свідчить про те, що директор ДП «Український карантинний розсадник» діяв з перевищенням повноважень.

Згідно з ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Водночас відповідно до статей 8, 77 Уніфікованого закону кожний, хто поставив свій підпис на простому або переказному векселі як представник особи, від імені якої він не був уповноважений діяти, сам зобов'язаний за векселем і, якщо заплатить, матиме ті самі права, що й особа, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження.

З огляду на це особа, яка отримала вексель від представника, що не мав достатніх повноважень на видачу (передачу) векселя, не може вимагати виконання зобов'язань за векселем від особи, котра видала (передала) вексель. Однак вона вправі вимагати здійснення платежу за векселем від такого представника, що поставив свій підпис на векселі, в обсязі і за умов, зазначених у векселі, виходячи з того, що його видано (передано) особисто цим представником. У разі перевищення повноважень представником особи, від імені якої вексель підписано, тобто прийняття ним зобов'язання за векселем від імені іншої особи на суму, що перевищує ту, в межах якої він мав право діяти, зобов'язання переноситься на представника не в повному обсязі, а лише в межах перевищення (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.06.2007 р. «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів»).

Таким чином, є підстави для визнання спірних векселів, такими що не підлягають оплаті, в частині зобов`язань ДП «Український карантинний розсадник».

ДП «Український карантинний розсадник» під час розгляду справи звернулось до суду із заявою про застосування строку позовної давності у даній справі.

Позовна давність давність застосовується судом коли доведено існування порушеного права.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Листом, отриманим Міністерством за вхідним №9017/0.10-12 від 25.10.2012р. Державне підприємство «Український карантинний розсадник» доповідало позивачу - Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо заборгованості перед товариством з обмеженою відповідальністю «Айсберг-ЛТД-А» де зазначалось про те, що для здійснення розрахунків з останнім, підприємством виписано 2 векселі на суму 400000,00 грн. та 8600000,00 грн. та просило надати юридичну допомогу в аналізі ситуації з вищевказаним боргом.

Зазначений лист з вхідним №9017/0.10-12 від 25.10.2012р. Міністерства (позивача) був наданий суду відповідачем, при цьому суд ухвалою від 26.05.2016 р. зобовязав Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надати суду: відомості за підписом відповідальних посадових осіб щодо отримання або неотримання Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України листа №24/10/12-01 від 24.10.2012 р. Державного підприємства «Український карантинний розсадник»; відомості за підписом відповідальних посадових осіб щодо отриманої кореспонденції за вхідним №9017/0/10-12 від 25.10.2012 р.; оригінал (для огляду) та копію (для залучення до матеріалів справи) журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 25.10.2012 р. Крім того, у пункті 4 резолютивної частини ухвали вказано, що у разі неподання зазначених доказів надати письмові пояснення з зазначенням причин невиконання ухвали суду та доказів, що підтверджують обставини, викладені в поясненнях.

Як вже зазначалось, позивач витребуваних документів суду не надав, при цьому письмових пояснень з зазначенням причин невиконання ухвали суду позивачем також надано не було, у зв`язку з чим судом розгляд справи здійвавався за наявними матеріалами справи.

Таким чином, з 25.10.2012р. позивачу було відомо про існування спірних векселів.

До того ж, в подальшому ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2012р. порушено провадження у справі №Б8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник» за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» від 22.11.2012 року.

Ухвала господарського суду Київської області від 03.12.2012 р. у справі №Б8/132-12 (відповідно до пункту 12 резолютивної частини вказаної ухвали) була надіслана на адресу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 04.12.2012 р., що підтверджується відтиском печатки канцелярії суду на зворотному аркуші вказаної ухвали.

Ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство від 03.12.2012 р. у справі №Б8/132-12 було отримано Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.12.2012 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №013, яке знаходиться в матеріалах справи №Б8/132-12.

Крім того, матеріали справи №Б8/132-12 містять письмові пояснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, які були подані до господарського суду Київської області 24.12.2012 р., що підтверджується відтиском печатки канцелярії господарського суду Київської області на супровідному листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.12.2012 р.

Позовну заяву у даній справі № 911/248/16 подано прокурором до суду 22.01.2016 р.

Пленум Вищого господарського суду України у п.4.1. постанови від 29.05.2013р. № 10 зазначив, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Таким чином, оскільки з 25.10.2012 р. позивачу було відомо про існування векселів, то і з урахуванням правової позиції пленуму Вищого господарського суду України, строк позовної давності почав свій перебіг від 26.10.2012р.

Твердження прокурора про те, що строк позовної давності має обчислюватись із дня вступу прокуратури у справу № Б8/132-12 про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник» суперечить та змісту ст. 261 Цивільного кодексу України, яка зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, та вищенаведеній позиції пленуму Вищого господарського суду України.

Вважається помилковим і посилання представника позивача та прокуратури в судових засіданнях на те, що початок перебігу строку позовної давності починається не з моменту, коли позивач дізнався про існування векселів, а з моменту, коли позивач дізнався, що векселі були видані без дозволу уповноваженого органу, тобто самого позивача, оскільки стаття 261 ЦК України пов`язує початок перебігу строку від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Таким чином, дізнавшись 25.10.2012 р. про існування векселів, позивач повинен був довідатися про те, що вони видані без його дозволу.

Статтею 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Поважних причин пропуску позовної давності ні прокуратурою, ні позивачем не зазначено та судом не встановлено.

Отже, вимоги про визнання простого векселя серії АА 2508134, виданого 23.07.2012 р., та простого векселя серії АА 2508133, виданого 23.07.2012 р., такими, що не підлягають оплаті, задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про скасування протесту про несплату векселя, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7М від 14.08.2012р та зареєстрованого в реєстрі за № 2192, визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 14.08.2012 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 2193 таким, що не підлягає виконанню та зобовязання ТОВ «Айсберг-ЛТД-А» повернути ДП «Український карантинний розсадник» прості векселі серії АА 2508134 та серії АА 2508133, видані 23.07.2012 р., як безпідставно набуте майно.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на прокуратуру.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Головуючий суддя О.О. Рябцева

Судді В.М. Бацуца

ОСОБА_2

Рішення підписане 17.06.2016 р.