ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Справа № 14/264
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Яценко О.В.
суддівФролової Г.М., Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Домінус"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року
у справі№ 14/264 господарського суду Рівненської області
за позовомДержавно-комунального підприємства "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного"
доПриватного підприємства "Домінус"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Рівненської міської ради
прозміни договорів оренди нежитлового приміщення

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Мушкеєв В.В., дов. від 03.02.2016, Польова Є.М., дов. від 30.03.2016
- відповідача:Курись О.П., договір №2 від 12.02.2016
- третьої особи:Мовчун А.І., дов. №08-2731

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 року (суддя Марач В.В.) затверджено мирову угоду від 05.06.2007 року між Державно-комунальним підприємством "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" та Приватним підприємством "Домінус", провадження у справі припинено з посиланням на те, що вказана мирова угода стосується прав і обов'язків сторін щодо предмету спору, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак підлягає затвердженню, а провадження у справі - припиненню.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, особа, яка не брала участі у справі - Рівненська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила поновити строк на подання апеляційної скарги, прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 року у справі № 14/264 та передати справу на розгляд господарського суду Рівненської області. Одночасно скаржником подано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року (судді: Гудак А.В., Сініцина Л.М., Олексюк Г.Є.) поновлено Рівненській міській раді пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року (судді: Гудак А.В., Сініцина Л.М., Олексюк Г.Є.) Рівненську міську раду залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду України від 14.03.2016 року (судді: Гудак А.В., Сініцина Л.М., Олексюк Г.Є.) апеляційну скаргу Рівненської міської ради задоволено, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 року по справі № 14/264 про затвердження мирової угоди - скасовано. Справу № 14/264 направлено до господарського суду Рівненської області для розгляду.

Не погоджуючись з вказаною постановою, Приватне підприємство "Домінус" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року та залишити в силі ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 року, аргументуючи порушенням норм права, зокрема, ст. 80, ч.2 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

20.05.2016 року на адресу Вищого господарського суду надійшли клопотання від представника Рівненської міської ради та Державно-комунального підприємства "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 31.05.2016 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого - Яценко О.В., суддів - Ходаківської І.П., Фролової А.М., касаційна скарга Приватного підприємства "Домінус" прийнята до провадження в частині оскарження постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року та призначена до розгляду у судовому засіданні на 09.06.2016 року. В частині оскарження ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року відмовлено на підставі ч. 1 ст. 106, ст.107 ст. 111-13 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання Рівненської міської ради та Державно-комунального підприємства "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

23.05.2016 року до Вищого господарського суду надійшли відзиви на касаційну скаргу від позивача та третьої особи.

09.06.2016 року до Вищого господарського суд України надійшло клопотання Телевізійного антикорупційного проекту "Сектор права" про надання дозволу на проведення відеозйомки в залі судового засідання під час розгляду справи, яке судом задоволено.

Учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з оглядну на наступне.

Відповідно до ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми подання державним органом або органом місцевого самоврядування апеляційної скарги після спливу річного терміну з дня оголошення оскаржуваного судового рішення виключає порушення та здійснення відповідного апеляційного провадження та є підставою для повернення апеляційної скарги - незалежно від поважності причин пропуску вказаного строку. Поновлення ж вказаним органам встановленого нормами ч. 1 ст. 93 ГПК України строку на апеляційне оскарження допускається лише у межах річного терміну з дня оголошення оскаржуваного судового рішення та здійснюється за наявності підстав для поновлення цього строку.

Таким чином, апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених статтею 93 ГПК, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, а якщо апеляційну скаргу подано прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення, то відповідний строк як присічний не може бути поновлено і у таких випадках повернення апеляційної скарги здійснюється на підставі частини другої статті 93 ГПК (а не пункту 4 частини першої статті 97 цього Кодексу).

Крім того, з урахуванням припису абзацу сьомого пункту 2 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при апеляційному оскарженні судових рішень місцевих господарських судів, прийнятих до набрання чинності цим Законом, застосовуються, зокрема, правила частини другої статті 93 ГПК (у редакції, яка була чинною на час прийняття таких рішень) щодо можливості відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги протягом трьох місяців з дня прийняття оскаржуваного рішення. Це правило не поширюється на апеляційне оскарження прийнятих до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" судових рішень місцевих господарських судів особами, які не брали участі у справі і стосовно яких господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, оскільки цим особам норми ГПК, до набрання чинності названим Законом, не передбачали право апеляційного оскарження судових рішень і щодо них не застосовувався присікальний тримісячний строк подання апеляційної скарги.

Оскільки скаржник - Рівненська міська рада є особою, яка не брала участі у справі і вважає, що господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки, то право на апеляційне оскарження їй було надано нормою ст. 91 ГПК України (в редакції Закону №2453-17 від 07.07.2010), при цьому, присічний строк, визначений нормою ст. 93 ГПК України, встановлений лише з 15.01.2012 з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 №4176-VI, яким ч.2 ст.93 ГПК України була викладена в новій редакції із встановленням присічного річного строку для прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Втім, Рівненською міською радою, яка є органом місцевого самоврядування, апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 року подано 25.02.2016 року, тобто після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення, а також після закінчення річного строку з дня набрання чинності Законом України від 20.12.2011 №4176-VI.

Враховуючи вищезазначене, суд касаційної інстанції не може погодитись з висновком викладеним в оскаржуваній постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року та вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними.

Крім того, наявність права на апеляційне оскарження не є безумовною підставою для здійснення судового захисту шляхом прийняття до провадження апеляційної скарги, поданої з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом, адже, за змістом однієї із основоположних засад судочинства - принципу законності, суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен неухильно додержуватись норм процесуального права. Так, статтею 6 Конституції України встановлено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

При цьому приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (inter alia), який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі, таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010).

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження, виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

В силу приписів ст. 111-7 ГПК України касаційна інстанція обмежена в праві встановлення обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним та вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірний доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постанова суду апеляційної інстанції, прийнята у даній справі, цим вимогам не відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 111-9 ГПК України Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, касаційна скарга Приватного підприємства "Домінус" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року підлягає частковому задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Домінус" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року у справі № 14/264 задовольнити частково.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року у справі № 14/264 скасувати.

Матеріали справи № 14/264 направити на новий апеляційний розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддяО.В. Яценко
СуддіГ.М. Фролова
І.П. Ходаківська