РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Справа №906/109/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Саврій В.А. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 (ордер на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ №205249 від 24.05.2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ліс Полісся" на рішення господарського суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року у справі №906/109/16 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Тульмекс Трак Україна"

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ліс Полісся"

про стягнення 65371,22 грн.

Судом розяснено представнику відповідача права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2016 року, рішенням господарського суду Житомирської області було задоволено позов ТОВ "Тульмекс Трак Україна" до ТОВ "Ліс Полісся" про стягнення 65 371,22 грн. і стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. - основного боргу, 11 544,11 грн. - пені, 2960,00 грн. - інфляційних втрат, 746,30 грн. - 3% річних, 1378,00 грн. - судового збору.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки ТОВ "Ліс Полісся" товар не отримувало, а часткова сплата коштів в розмірі 70000,00 грн. здійснювалась виходячи, відповідно до п.2.3 Договору, з часу підписання Договору, а не після фактичного отримання товару.

Також, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих, згідно ст. 1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" і п.п. 3.1., 3.6., 3.7. Договору, доказів отримання товару.

Крім того, вважає, що місцевий господарський суд не звернув увагу на те, що підписання акту прийому-передачі навантажувача від 25 червня 2015 року відбулось в м. Новоград-Волинський, а за умовами п.3.7. договору поставки, товар поставляється на склад постачальника по вул. Чижівська, 4 в с. Чижівка Новоград-Волинського району Житомирської області та ціна товару у 120 000,00 грн. необґрунтована позивачем.

Позивач не скористався своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

10 травня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 25 травня 2016 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить її задоволити, а рішення господарського суду Житомирської області скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча і був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

25 червня 2015 року, між ТОВ "Тульмекс Трак Україна", як постачальником, та ТОВ "Ліс Полісся", як покупцем, було укладено Договір №25062015 НВ поставки, згідно умов якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю бувший у використанні самохідний виловий навантажувач вартістю 120 000,00 грн., марки HYNDAI з газовим (пропан-бутан) двигуном, номінальною вантажопідйомністю 1500 кг. (модель HLF-15-5, серія №FW0210276, 2007 року випуску) з газовим двигуном Mitsubishi 4G63-32HL (потужністю 28,7 кВт), довжиною вил - 1200мм, висотою підйому - 6000 мм, пробігом 12828 по ціні 120 000,00 грн. з ПДВ, а покупець прийняти і оплатити товар. (а.с.13-15)

Згідно п.2.3 цього Договору, оплата за товар здійснюється шляхом перерахування 100% його вартості з ПДВ на протязі 60 календарних днів після підписання Договору.

Пунктом 3.5 Договору поставки визначено, що товар має бути поставлений на протязі 10 календарних днів з дня підписання Договору.

Відповідно до п.3.7. даного Договору, товар поставляється на склад постачальника (вул. Чижівська, 4 в с. Чижівка Новоград-Волинського району Житомирської області)

В цей же день, 25 червня 2015 року, за актом приймання-передачі навантажувача продавець передав, а покупець прийняв, на підставі Договору №25062015 НВ поставки, навантажувач в технічно справному стані без претензій покупця щодо його технічного стану. Акт підписаний сторонами і скріплений їх печатками. (а.с.16)

11 серпня 2015 року, відповідач, платіжним дорученням №492 на суму 50 000,00 грн. та 29 вересня 2015 року платіжним дорученням №543 на суму 20 000,00 грн., провів часткову оплату за отриманий навантажувач, вказавши призначення платежів - часткова сплата за навантажувач виловий марки HYUNDAI згідно Договору 25062015 НВ. (а.с.17,18)

11 грудня 2015 року, ТОВ "Тульмекс Трак Україна" направив ТОВ "Ліс Полісся" претензію-вимогу №76 про сплату боргу, з урахуванням 3% річних і інфляційних втрат, у розмірі 60 785,34 грн., яка залишилась без відповіді. (а.с.19, 20)

09 лютого 2016 року, ТОВ "Тульмекс Трак Україна" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Ліс Полісся" про стягнення з останнього 65 371,22 грн. боргу, з яких: 50 000 грн. - основного боргу, 11 659,17 грн. - пені, 2960,00 грн. - інфляційних втрат, 752,05 грн. - 3% річних, 1378,00 грн. - судового збору. (а.с.3-4)

22 березня 2016 року, позивач заявою про зменшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача 50 000,00 грн. - основного боргу, 11 544,11 грн. - пені, 2960,00 грн. - інфляційних втрат, 746,30 грн. - 3% річних, 1378,00 грн. - судового збору. (а.с.37-38)

29 березня 2016 року, ухвалою господарського суду Житомирської області було прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог. (а.с.60)

07 квітня 2016 року, рішенням господарського суду Житомирської області даний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. - основного боргу, 11 544,11 грн. - пені, 2960,00 грн. - інфляційних втрат, 746,30 грн. - 3% річних, 1378,00 грн. - судового збору. (а.с.76-78)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З матеріалів справи встановлено, що 25 червня 2015 року, між сторонами було укладено Договір №25062015 НВ поставки, за умовами якого позивач зобовязався на протязі десяти днів поставити і передати відповідачу у власність товар (бувший у використанні самохідний виловий навантажувач) вартістю 120000,00 грн., а покупець прийняти і оплатити товар протягом 60 календарних днів з часу підписання Договору.

Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В цей же день, за Актом приймання-передачі навантажувача, вказаний у Договорі товар, в технічно справному стані, був переданий продавцем покупцю, який його прийняв без будь-яких претензій. Даний акт був підписаний сторонами і скріплений їх печатками.

Таким чином, в ході судового розгляду доведено, що позивач виконав свої зобовязання за Договором №25062015НВ поставки та передав відповідачу обумовлений в цьому Договорі товар вартістю 120 000,00 грн., а відповідач прийнявши товар, свої зобовязання по його оплаті виконав не в повному обсязі, здійснивши оплату навантажувача лише у розмірі 70 000,00 грн, тобто допустив заборгованість у 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 525 і ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. заборгованості за поставлений за Договором №25062015 НВ поставки товар, та про задоволення у цій частині позову.

Посилання відповідача на те, що вартість навантажувача є необґрунтованою, відсутні належні докази отримання його ТОВ "Ліс Полісся", колегією суддів оцінюються критично і відхиляються як безпідставні, оскільки, за приписами ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, однією з істотних умов якого є ціна товару, що поставляється. Умовами Договору поставки №25062015 НВ передбачена ціна товару у розмірі 120 000,00 грн. на яку відповідач добровільно погодився, підписавши дану угоду. Також, ТОВ "Ліс Полісся" погодившись отримати товар в м. Новоград-Волинському Житомирської області, оскільки він знаходиться ближче до місця знаходження відповідача, підписало та скріпило печаткою акт приймання-передачі навантажувача.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача на його користь, у звязку з неналежним виконання зобов'язань по оплаті поставленого товару, 746,30 грн. - 3% річних за період з 26 серпня 2015 року по 09 лютого 2016 року та 2960,00 грн. - інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року. (а.с.8, 40)

Так, приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.6.1 Договору, за порушення умов даного Договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Згідно розяснень у п.3.1, абз.3, 4 п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 746,30 грн. - 3% річних з 26 серпня 2015 року по 09 лютого 2016 року та 2960,00 грн. - інфляційних втрат з вересня по грудень 2015 року

Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 11 544,11 грн. - пені, відповідно до п. 6.2. Договору поставки №25062015 НВ.

Згідно ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. Договору №25062015 НВ сторони встановили, що у випадку порушення строків оплати покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

За приписами ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок нарахованої позивачем пені (а.с.39), апеляційна інстанція погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача 11 544,11 грн. з 26 серпня 2015 року по 09 лютого 2016 року, що не перевищує шестимісячного терміну.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 07.04.16 р. у справі №906/109/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Ліс Полісся" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/109/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Савченко Г.І.