ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа № 922/816/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Белкіній О.М.

за участю представників:

стягувача ОСОБА_1 за довіреністю № 175/16 від 27.04.2016 р.

боржника ОСОБА_2 за довіреністю № 24 від 30.12.2011 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (вх. № 1518Х/3) на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.05.2016 р. у справі № 922/816/14

за позовом дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Харків

до публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, с. Подвірки

про стягнення 4192378,05 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2016 року у справі № 922/816/14 (суддя Калантай М.В.) заяву публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с.Подвірки Харківської області про розстрочення виконання рішення (вх.№14467 від 28.04.2016) задоволено частково.

Розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2014 у справі №922/816/14 строком на тридцять шість місяців.

Стягував подав на зазначену ухвалу до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про розстрочення виконання рішення, витрати зі сплати судового збору покласти на ПАТ «Харківська ТЕЦ- 5».

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для справи, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми процесуального права. Так, апелянт зазначає, що посилання боржника на скрутний фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України, за наявності якої можливе надання розстрочки виконання рішення. Крім того, скрутне (на думку боржника) фінансове становище утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних обставин, щоб унеможливило договірних зобов'язань та рішень суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.06.2016 р.

06.06.2016 р. стягувачем були надані доповнення в обгрунтування вимог апеляційної скарги.

Боржник відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.11.2014 задоволено позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м.Київ (далі за текстом - позивач, стягувач) до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с.Подвірки Харківської області (далі за текстом - відповідач, боржник) про стягнення 4192378,05 грн. задоволено в повному обсязі. З відповідача на користь позивача стягнуто 4192378,05грн. 3% річних та 73080грн. судового збору.

02 грудня 2014 року господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.

28 квітня 2016 року від ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" надійшла заява про розстрочення виконання рішення, в якій боржник просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2014 у справі №922/816/14 частинами відповідно до наданого графіку (з травня 2016 року по квітень 2022 року).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.05.2016 року у справі № 922/816/14 (суддя Калантай М.В.) заяву публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с.Подвірки Харківської області про розстрочення виконання рішення (вх.№14467 від 28.04.2016) задоволено частково.

Розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2014 у справі №922/816/14 строком на тридцять шість місяців, наступним чином:

- у розмірі 118484,95грн. щомісячно, починаючи з 16.06.2016 по 16.04.2019;

- у розмірі 118484,80грн. - 16.05.2019.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної ухвали з наступних підстав.

За змістом статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Дана стаття визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

В зв'язку з тим, що відстрочка або розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки або розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від суми та характеру, що визначено судом.

Отже, як приписи національного законодавства, так і практика ЕСПЛ вказують на те, що надання відстрочки виконання судового акту повинно носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області у даній справі, боржник послався на тяжкий фінансовий стан підприємства, що підтверджується балансом та звітом про фінансові результати за 2015 рік.

Зокрема, з даних документів вбачається наявність у боржника збитку в розмірі 279 845 тис.грн.

Крім того, на виконання вимог статті 15 Закону України "Про електроенергетику", статті 4 Закону України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" здійснює продаж всієї виробленої електричної енергії до оптового ринку електричної енергії (ОРЕ).

Відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", "Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 №715, алгоритм розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії встановлює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Умовами договорів, укладених між боржником та ДП "Енергоринок" не передбачаються нарахування штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасні розрахунки за поставлену електричну енергію, які виникли не внаслідок порушення алгоритму розподілу коштів.

Боржник вказує, що ДП "Енергоринок" систематично розраховується за поставлену до електричну енергію не в повному обсязі. Дана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи актом звірки розрахунків станом на 01.02.2016, згідно з яким заборгованість ДП "Енергоринок" перед ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" становить 567,0 млн.грн., в тому числі по періодам: 2000 рік - 26,2 млн. грн.; 2002 рік - 6,4 млн. грн.; 2013 рік - 0,8 млн. грн.; 2014 рік - 311,3 млн. грн.; 2015 рік - 187,0 млн. грн.; 2016 рік - 62,3 млн. грн.

Рішеннями господарського суду м. Києва від 08.04.2005 у справі №42/275, від 20.09.2005 у справі №42/162, від 12.11.2012 у справі №5011-34/13300-2012, які розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості проданої в ОРЕ електричної енергії, оскільки зобов'язання ДП "Енергоринок" стосовно платежу за електричну енергію, що закуплена у виробника відповідно до договорів №335/420/01- ЕР від 16.09.1998, №1467/01-237 від 15.04.2003 обмежуються дією алгоритму та сумою коштів, яка фактично надійшла від споживачів за отриману електричну енергію.

Наведені обставини, на думку боржника, унеможливлюють стягнення ДК Газ України НАК Нафтогаз України, заборгованості за продану електричну енергію та застосування санкції за прострочення виконання грошових зобов'язань.

Крім того, складна ситуація з платежами склалася і у відносинах боржника, як виробника теплової енергії, з комунальним підприємством "Харківські теплові мережі". Так, за даними ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" борг даного підприємства за теплову енергію станом на 01.02.2016 становить 286,1 млн.грн.

Через вказані обставини боржник позбавлений можливості вчасно розраховуватися з контрагентами та несе додаткові витрати у вигляді сплати штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

З листа НАК "Нафтогаз України" №26-487/1.2-16 від 27.01.2016 вбачається, що заборгованість боржника за природний газ, використаний для виробництва електричної енергії, становить 683 631 343,95грн.

Боржник зазначає, що на даний час він вимушений закуповувати природний газ та нафтопродукти у незалежного постачальника - ТОВ "Укрістгаз". Станом на 31.01.2016 перед даним товариством у нього також утворилася заборгованість на загальну суму 98478679,85грн. (71887388,00грн. за договором поставки природного газу №02/08-15-г від 15.08.2012, 26591291,85грн. за договором поставки мазуту №40/03-17 від 17.03.2015), що створює передумови для припинення поставок палива та, як наслідок, господарської діяльності боржника з виробництва електричної та теплової енергії, розбалансування виробництва та відпуску електричної енергії до Об'єднаної енергосистеми України, залишення населення значної частини м. Харкова та інших категорій споживачів без опалення та підігріву води.

Крім того, на даний час в провадженні господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство боржника №23/75-02.

Вищевикладені об'єктивні обставини в сукупності, на думку боржника, свідчать про його тяжкий фінансовий стан, і саме посиланням на зазначені обставини боржник обґрунтовує неможливість виконання ним судового рішення у даній справі у визначений законодавством строк.

Колегія суддів не може погодитися із цими твердженнями боржника, а також з висновками місцевого господарського суду, викладеними в оскарженій ухвалі, оскільки негативний фінансовий результат господарської діяльності підприємства в жодному разі не може бути виключною підставою, яка свідчить про необхідність надання розстрочки.

Так, відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічне визначено у частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України.

В розрізі викладеного, судова колегія не приймає до уваги в якості доказу в підтвердження наявності виключних обставин для надання розстрочки виконання рішення надані заявником звіти про фінансові результати та звіти про фінансовий стан діяльності його підприємства, оскільки незадовільний фінансовий стан боржника є наслідком його власної господарської діяльності, а не певних виняткових і об'єктивних обставин, які б унеможливлювали чи утруднювали виконання судового рішення.

За таких умов надання розстрочки є, на думку колегії суддів, безпідставним перекладанням господарських ризиків з господарюючого підприємства-боржника на його добросовісних контрагентів.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що незважаючи на твердження боржника про наявність значних вимог до ДП «Енергоринок», матеріали справи не містять доказів звернення боржника до суду із вимогою про стягнення з ДП «Енергоринок» належних йому коштів.

Колегією суддів також не встановлено виняткової сукупності обставин, які б в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України свідчили про наявність обставин, що унеможливлюють примусове виконання судового рішення.

Зокрема, доводи заявника про те, що повне виконання рішення суду призведе до порушення господарської діяльності боржника, не можна віднести до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, оскільки всі негативні наслідки прострочення виконання зобовязань несе боржник, в зв'язку з чим, такі обставини не можуть бути підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Більше того, боржником ніяк не обґрунтована неможливість виконання рішення з огляду на наявність в нього значних матеріальних активів (засобів виробництва, нерухомості, транспорту, тощо).

Крім того, надання розстрочки боржнику завжди є погіршенням майнового стану стягувача. В цьому аспекті місцевим господарським судом взагалі не надано оцінки тим фактам, що стягувач у справі також переживає скрутне матеріальне становище, а від його безперебійного функціонування залежить постачання енергоносіями підприємств стратегічного значення та виконання міжнародних контрактів із підприємствами - нерезидентами.

Так, як зазначає стягувач, на даний час основною проблемою нафтогазового сектору в Україні є величезне навантаження на державний бюджет через критичний фінансовий стан, який в свою чергу пов'язаний з великим обсягом заборгованості в галузі як споживачів газу перед постачальниками, так і постачальників перед власниками газу.

Відповідно до постанови КМУ від 04.03.2015 № 83 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» є об'єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Коштами, які надходять до Компанії проводяться розрахунки за отриманий природний газ імпортного походження. Зазначаємо, що умовами зовнішньоекономічних контрактів за якими закуповується природний газ для більшості категорій споживачів України встановлені чіткі та жорсткі строки розрахунків за спожитий газ. Також розпорядженням КМУ від 20.08.14 № 786-р прийняті рішення щодо стягнення дебіторської заборгованості із споживачів природного газу, що є передумовою співпраці з Міжнародним валютним фондом.

Крім того, як зазначає стягував, що у нього склались виняткові обставини внаслідок несвоєчасної оплати боржниками заборгованості за спожитий природний газ. ДК «Газ України» не є газовидобувною компанією. Інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку з своїх контрагентів у ДК «Газ України» не існує.

Кошти, що надходять до ДК «Газ України», перераховуються до Державного бюджету України, а також спрямовуються на погашення державного боргу перед іноземними постачальниками за поставлений природний газ. Вказану заборгованість ДК «Газ України», в силу ст. 617 ЦК України, зобов'язана сплачувати незалежно від рівня розрахунків своїх контрагентів.

Таким чином, невиконання зазначеного вище рішення суду суттєво суперечить інтересам держави, порушує встановлений законом порядок здійснення правосуддя в Україні й спричиняє перепони своєчасному поповненню державного бюджету.

Додатковим підтвердженням того, що в цьому випадку відбувається порушення матеріальних та інших інтересів держави, які потребують їх особливого захисту та уваги, серед іншого, є розпорядження КМУ від 20 серпня 2014 року №786-р «Про утворення міжвідомчої робочої групи з питань стягнення дебіторської заборгованості із споживачів природного газу та покращення фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до складу якої входять у т.ч. заступник Міністра внутрішніх справ, заступник Міністра юстиції, заступник Голови Держфінінспекції, Державної фіскальної служби України.

Поряд з цим, необхідно відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що заявником не надано доказів того, що виконання рішення суду стане можливим у випадку розстрочення виконання рішення, а також не надано доказів виконання ухвали суду про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області за встановлений судом строком на тридцять шість місяців.

Аналогічно такого обґрунтування не містить спірна ухвала. Із матеріалів справи та оскарженого акту місцевого господарського суду взагалі не вбачається, чому обраний 36-ти місячний строк; чому не менший або більший строк; які гарантії виконання рішення в зазначений строк, тощо.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі приймаються колегією суддів до уваги, оскільки повністю спростовують висновки суду першої інстанції.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Харківської області від 16.05.2016 року по справі № 922/816/14 прийнята без належного зясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням процесуального права, отже наявні підстави для її скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 104 та статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на ухвалу господарського суду Харківської області від 16.05.2016 р. у справі № 922/816/14 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 16.05.2016 р. у справі № 922/816/14 скасувати.

В задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2014 року по справі № 922/816/14 відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5 (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки, ) на користь дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Полуденка, 1, ) 1378,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.