КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/13862/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 07.06.2016 року

розглянувши апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року

по справі № 910/13862/15 (суддя: Балац С.В. )

за скаргою публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ»

до 1) публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

2) товариства з обмеженою відповідальністю

«Транспортні автоматизовані системи»

про стягнення 1 033 270, 08 дол. США, що еквівалентно 21 956 989, 20грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов ВП № 50366945 від 10.03.2016 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» виконавчого збору у розмірі 1 418 362, 99 грн. та про арешт коштів боржника на суму 1 418 362, 99 грн. залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулося з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року по справі №910/13862/15, визнати протиправними та скасувати постанову ВП № 50366945 від 10.03.2016 року про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» виконавчого збору у розмірі 1 418 362, 99 грн. та про арешт коштів публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на суму 1 418 632, 99 грн.

На підставі апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 16.05.2016 року порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 31.05.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.05.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, визначено новий склад суду: головуючий суддя: Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року прийнято до провадження справу №910/13862/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В, судді Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

В запереченнях на апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ» вважає скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» необґрунтованою та безпідставною, а ухвалу місцевого господарського суду законною та обґрунтованою. Позивач просить апеляційний господарський суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції 31.05.2016 року та 07.06.2016 року представник публічного акціонерного товариства «Укрнафта» надав суду свої пояснення по справі в яких, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року скасувати та прийняти нове рішення по справі яким, скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Представники товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ», товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи», відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судові засідання суду апеляційної інстанції ані 31.05.2016 року ані 07.06.2016 року не з'явились, хоча про день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином на підтвердження чого, в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому 31.05.2016 року за клопотанням позивача та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розгляд справи було відкладено. Однак, в судове засідання 07.06.2016 року позивач та відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно не з'явились та просили суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи. Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи» про причини неявки суд не повідомило.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника публічного акціонерного товариства «Укрнафта» який просив суд апеляційної інстанції розглядати справу без участі представників, що не з'явилися у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ», товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортні автоматизовані системи», відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що не з'явились у судове засідання 07.06.2016 року про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Участь представників у судовому засіданні 07.06.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений п'ятнадцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби.

Згідно з нормами статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ» звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» та товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТНІ АВТОМАТИЗОВАНІ СИСТЕМИ» про стягнення 1 033 270,08 дол. США, що еквівалентно 21 956 989,20 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.08.2015 року у справі № 910/13862/15 в задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 року рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі № 910/13862/15 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача-1 998 634,84 дол. США, що станом на день звернення позивача з позовом (20.05.2015) еквівалентно 21 008 490 (двадцять один мільйон вісім тисяч чотириста дев'яносто) грн. 35 коп. заборгованості і стягнення із відповідачів солідарно 10 000 доларів, що станом на день звернення позивача з позовом (20.05.2015) еквівалентно 212 500 (двісті дванадцяти тисячам п'ятистам) грн. 00 коп. заборгованості та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено, а в решті рішення господарського суду міста Києва від 19.08.2015 по справі № 910/13862/15 залишено без змін.

Господарським судом міста Києва, на виконання постанови апеляційного суду від 29.10.2015 року, видано три накази від 06.11.2015 року № 910/13862/15 про примусове виконання вказаної постанови.

Постановою Вищого господарського суду від 18.02.2016 року у справі № 910/13862/15 постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 у справі № 910/13862/15 змінено.

Господарським судом міста Києва, на виконання постанови Вищого господарського суду від 18.02.2016 року, видано три накази від 25.02.2016 № 910/13862/15 про примусове виконання вказаної постанови.

До господарського суду надійшла скарга публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Згідно поданої боржником скарги, останній просить суд визнати протиправними та скасувати постанови ВП № 50366945 від 10.03.2016 року про стягнення з публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» виконавчого збору у розмірі 1 418 362, 99 грн. та про арешт коштів боржника на суму 1 418 362, 99 грн.

Скарга публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» мотивована тим, що згідно з постановою від 02.03.2016 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. було відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 910/13862/15, виданого господарським судом міста Києва 25.02.2016 року, про стягнення з публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ» 14 183629, 97 грн. Окрім цього, 10.03.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» виконавчого збору у даному виконавчому провадженні у розмірі 1 418 362, 99 грн. Також, 10.03.2016 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника в сумі 1 418362, 99 грн. На думку скаржника саме ці постанови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, як зазначив боржник, 09.03.2016 року ПАТ «Укрнафта» частково виконало рішення згідно з виконавчим документом у виконавчому провадженні №50366945 шляхом зарахування на суму 480 388,66 грн., про що повідомило державного виконавця 10.03.2016 року, у зв'язку з чим у державного виконавця не було права виносити постанову про стягнення виконавчого збору на суму 1 418 362,99 грн. та накладати арешт на кошти ПАТ «Укрнафта» на зазначену суму.

Яз зазначалося вище ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов ВП № 50366945 від 10.03.2016 року про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» виконавчого збору у розмірі 1 418 362,99 грн. та про арешт коштів боржника на суму 1 418 362, 99 грн. залишено без задоволення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно до ч. ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Також, згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відмовляючи у задоволенні скарги, місцевий господарський суд виходив з того, що боржник не виконав в добровільному порядку у строк встановлений державним виконавцем рішення суду, а тому, як зазначив суд й відсутні підстави для визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника ВП № 50366945 від 10.13.2016 р.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції 09.03.2016 року ПАТ «Укрнафта» частково виконало рішення згідно з виконавчим документом у виконавчому провадженні №50366945 шляхом зарахування однорідних вимог на суму 480 388,66 грн., про що повідомило державного виконавця 10.03.2016 року, у зв'язку з чим на переконання колегії суддів державним виконавцем передчасно було винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 1 418 362,99 грн. та накладено арешт на кошти ПАТ «Укрнафта» на всю суму.

Так, як зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи 18.02.2016 р. постановою Вищого господарського суду України у справі №910/13862/15 змінено постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р. у цій же справі, з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» стягнено 14 183 629,97 грн.

На виконання зазначеної постанови Вищого господарського суду України господарським судом міста Києва 25.02.2016 р. видано наказ.

02.03.2016 р. за заявою ТОВ «Інтербізнесконсалт» відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (державний виконавець Медведєв Олександр В'ячеславович) відкрито виконавче провадження №50366945 про стягнення з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 14 183 629,97 грн.

Згідно з постановою ВП №503669455 від 02.03.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ПАТ «Укрнафта» надано строк до семи днів з моменту винесення постанови самостійно виконати рішення суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції на дату відкриття виконавчого провадження №50366945 ТОВ «Інтербізнесконсалт» мало зустрічні однорідні зобов'язання перед ПАТ «Укрнафта».

Як вбачається з матеріалів справи постановою Київського апеляційного суду від 29.10.2015 р. у даній справі з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» стягнено 400 000,00 грн. адвокатських витрат, 73 080,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 80 390,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що разом становить 553 470,00 грн.

У виконавчому провадженні №49278561, відкритому на виконання наведеної частини постанови Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р., з ПАТ «Укрнафта» було стягнено 609 117,00 грн., що складається з суми заборгованості 553 470,00 грн., а також 55 347,00 грн. виконавчого збору та 300,00 грн. витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами виконавчого провадження №49278561 та платіжним дорученням 1857/19-57 від 09.12.2015 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р. у наведеній частині змінено, постановлено стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 48 720,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 53 593,34 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що разом становить 102 313,34 грн.

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р. з ТОВ «Інтербізнесконсалт» на користь ПАТ «Укрнафта» стягнено 29 232,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Таким чином, оскільки за постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 р., яка була змінена постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р., з ПАТ «Укрнафта»

стягнуто 553 470,00 грн., в силу положень ч. 1 ст. 122 ГПК України

ТОВ «Інтербізнесконсалт» було зобов'язано повернути ПАТ «Укрнафта» зазначені 553 470,00 грн. та постановою суду касаційної інстанції від 18.02.2016 р. ТОВ «Інтербізнесконсалт» було зобов'язане сплатити ПАТ «Укрнафта» 29 232,00 грн., колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що цей обов'язок для нього, як боржника настав 18.02.2016 р.

Таким чином, починаючи з 18.02.2016 р. ТОВ «Інтербізнесконсалт» повинно було сплатити на користь ПАТ «Укрнафта» 582 702,00 грн. (553 470,00 + 29 232,00). Тобто між сторонами виникли зустрічні однорідні зобов'язання, строк виконання яких настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.

За приписами ст. 601 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), які кореспондуються з ч. З ст. 203 ГК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї зі сторін.

Згідно зі ст. 602 ЦК України, положення якої кореспондуються з ч. 5 ст. 203 ГК України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, заявою №10/582 від 09.03.2016 р. ПАТ «Укрнафта» зарахувало заборгованість ТОВ «Інтербізнесконсалт» перед ПАТ «Укрнафта» в розмірі 480 388,66 грн. Вказана сума складається з 451 156,66 грн. - суми, яку ТОВ «Інтербізнесконсалт» повинно було повернути ПАТ «Укрнафта» відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р. та ст. 122 ГПК України з урахуванням обов'язку ПАТ «Укрнафта» сплатити на користь ТОВ «Інтербізнесконсалт» 102 313,34 грн. відповідно до зазначеної постанови Вищого господарського суду України (553 470,00 - 102 313,34) та 29 232,00 грн. - суми витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, стягненої з ТОВ «Інтербізнесконсалт» на користь ПАТ «Укрнафта» відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р.

На переконання колегії суддів заява про зарахування однорідних вимог вважається вчиненою з моменту її підписання. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.05.2008 р. у справі №21-1518во07.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що заява про зарахування однорідних вимог №10/582 від 09.03.2016 р. була направлена ПАТ «Укрнафта» на адресу ТОВ «Інтербізнесконсалт» 09.03.2016 р.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця, серед іншого, про часткове самостійне виконання рішення боржником.

Як вбачається з матеріалів справи 10.03.2016 р. ПАТ «Укрнафта» своєю заявою №10/591 від 10.03.2016 р. повідомило державного виконавця у виконавчому провадженні №50366945 про здійснення зарахування своїх обов'язків по виплаті ТОВ «Інтербізнесконсалт» заборгованості за постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р. у справі №910/13862/15 на суму 480 388,66 грн. При цьому, боржник, звертав увагу державного виконавця на те, що обов'язок ПАТ «Укрнафта» щодо виконання наказу господарського суду міста Києва, виданого на виконання постанови Вищого господарського суду України від 18.02.2016 р., є частково припиненим на суму 480 388,66 грн.

Згідно з п. 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі також - Інструкція), якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

Однак, при винесенні оскаржуваних постанов ВП № 50366945 від 10.03.2016 про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укрнафта» виконавчого збору у розмірі 1 418 362,99 грн. та про арешт коштів боржника на суму 1 418 362, 99 грн. державним виконавцем не було враховано зазначене в зв'язку з чим передчасно було винесені вказані постанови. Крім того, розглядаючи скаргу боржника на дії державного виконавця, місцевим господарським судом також було помилково залишено поза увагою зазначені факти та необґрунтовано відмовлено у задоволенні скарги.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що зобов'язання сплатити гроші, що виникло з судового рішення, є грошовим, а тому відповідно до ст.ст. 202, 203 ГК України та ст.ст. 601, 602 ЦК України може бути зарахована проти грошової заборгованості за договором між двома суб'єктами підприємницької діяльності. При цьому Закон України «Про виконавче провадження» не містить заборони щодо можливості проведення зарахування зустрічних вимог на стадії виконання судового рішення, а тому зарахування можливе і на стадії виконавчого провадження.

Крім того, виконання судових рішень, згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюється на підставах та у спосіб, визначених цим законом та іншими законами та нормативно-правовими актами. Зазначений закон не містить заборони щодо можливості виконання судового рішення шляхом проведення зарахування зустрічних вимог. Добровільне виконання може здійснюватись у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Таким чином, на переконання колегій суддів, зарахування є способом добровільного виконання зобов'язань, в тому числі зобов'язань, що випливають з судових рішень про стягнення грошових коштів.

Така ж правова позиції викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2008 р. у справі №3-4910к08/11/18 та від 09.12.2008 р. у справі №3-5281к08 та зокрема у постановах Вищого господарського суду України від 17.03.2011 р. у справі №20/180, від 19.09.2011 у справі №44/31пд, від 13.10.2011 у справі №57/173, від 23.07.2013 р. у справі №2/102 (12/194/8/4), від 16.02.2013 р. у справі №15/20842/3966/54241/107, від 09.09.2014 р. у справі №22/656, від 19.02.2015 р. у справі №15/191, від 02.03.2016 р. у справі №37/322-09,

Крім того, Вищий господарський суд України також дотримується правової позиції про те, що можливе часткове зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого (меншого) зобов'язання постанови від 09.09.2014 р. у справі №22/656, від 19.02.2015 р. у справі №15/191, від 02.03.2016 р. у справі №37/322-09.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає що ПАТ «Укрнафта» правомірно здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою №10/582 від 09.03.2016 р.

Отже, враховуючи зазначене вище, починаючи з 09.03.2016 р. у виконавчому провадженні №50366945 з ПАТ «Укрнафта» підлягало стягненню 13 703 241,31 грн. (14 183 629,97 - 480 388,66).

Тобто, державний виконавець у виконавчому провадженні №50366945 неправомірно стягнув з ПАТ «Укрнафта» виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від 14 183 629,97 грн. - суми стягнення без врахування здійсненого ПАТ «Укрнафта» 09.03.2016 р. зарахування однорідних вимог із стягувачем.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи у зв'язку з чим прийшов до неправильного висновку по справі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

За наведених обставин, оскільки господарським судом міста Києва необґрунтовано та помилково прийнято ухвалу від 22.04.2016 року у справі № 910/13862/15 про відмову у задоволенні скарги дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а заяву ПАТ «Укрнафта» про визнання протиправними та скасування постанов ВП №50366945 від 10.03.2016 р. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ПАТ «Укрнафта» виконавчого збору у розмірі 1 418 362,99 грн. та про арешт коштів боржника на суму 1 418 362,99 грн. задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101-106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2016 по справі № 910/13862/15 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 22.04.2016 по справі № 910/13862/15 скасувати.

3. Заву ПАТ «Укрнафта» про визнання протиправними та скасування постанов ВП №50366945 від 10.03.2016 р. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з ПАТ «Укрнафта» виконавчого збору у розмірі 1 418 362,99 грн. та про арешт коштів боржника на суму 1 418 362,99 грн. задовольнити.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП №50366945 від 10.03.2016 р. про стягнення виконавчого збору.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В'ячеславовича ВП №50366945 від 10.03.2016 р. про арешт коштів боржника.

6. Матеріали справи № 910/13862/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров