ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 922/4354/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А.

при секретарі Довбиш А.О.

за участю ДВС - Жилін Р.В. (довіреність №20-22/224/20.3-03 від 17.05.2016 року),

та представників сторін:

позивача - Єфременко О.О. (довіреність №14-88 від 18.04.2014 року),

відповідача- Сивак А.Ю. (довіреність №24 від 30.12.2011 року),

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. №1266 Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 21.04.16 року у справі № 922/4353/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки Дергачівського району Харківської області,

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, м. Київ,

про стягнення 355 482 951,28 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.04.2016 року у справі №922/4353/14 у задоволенні скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" не погодилося із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення скарги ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідач надав суду письмові пояснення від 02.06.2016 року, в яких вказав, що ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" документально підтверджено, що сума стягнення за наказом господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року у справі №922/4354/14 станом на 12.01.2016 року була меншою на 75927658,97 грн. та складала 120361940,68 грн. Також на думку відповідача, у державного виконавця відсутні були будь-які підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки на момент прийняття оскаржуваної постанови від 12.01.2016 року заходи примусового виконання рішення ним не вчинялись, а ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 року №191-VIII набрав чинності 05.04.2015 року, тобто після закінчення строку на добровільне виконання рішення суду та в силу закону виникла правова підстава для стягнення виконавчого збору в порядку та на умовах, визначених попередньою редакцією.

Позивач надав суду письмові пояснення від 03.06.2016 року, в яких зазначив, зокрема, що судові рішення у справі №922/4354/14 на даний час відповідачем повністю не виконано, залишок боргу складає 109 186 434,48 грн. При цьому, позивач вказує, що в обліку ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відображено проведення 25.12.2015 року зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 31 908 487,59 грн.; погашення заборгованості на суму 44 019 171,38 грн. відбулось протягом 28-29 грудня 2015 року в порядку, визначеному постановою КМУ від 04.06.2015 року №375 «Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню».

Державна виконавча служба Міністерства юстиції України відзив на апеляційну скаргу не надала, однак в судовому засіданні 07.06.2016 року її представник просив суд відмовити у задоволенні скарги відповідача та зазначав, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження", а тому правові підстави для її скасування відсутні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та Державної виконавчої служби України, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. у справі №922/4354/14 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг в розмірі 266394 848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 29922162,60 грн. та судовий збір в розмірі 73080 грн. В решті позову відмовлено (а.с.107 т.1).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. по справі № 922/4354/14 змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" судовий збір в розмірі 61964,53 грн. (а.с.151 т.1).

На виконання вказаного рішення та постанови, господарським судом Харківської області 12.02.2015 року видано наказ (а.с.190 т.1).

Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. та рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. (в оскаржуваній частині) по справі № 922/4354/14 залишено без змін (а.с.214 т.1).

25.03.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46993701 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн., всього: 301472281,90 грн. (а.с.86 т.4).

В пункті 2 даної постанови боржникові запропоновано самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вказана постанова надіслана супровідним листом №15-0-34-1373/2-313/6 стягувачу та боржнику 25.03.2015 р. та отримана боржником 02.04.2015 року (а.с.87 т.4).

15.04.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №46993701 на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку із включенням ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на строк дії процедури погашення заборгованості, відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" (а.с.43 т.4).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.07.2015 у справі №922/4354/14, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 р. та постановою Вищого господарського суду України від 05.11.2015 р., задоволено скаргу ПАТ "HAK "Нафтогаз України" (стягувача) та визнано недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2015 р. про зупинення виконавчого провадження №46993701 (а.с. 97, 103, 63 т.4).

21.08.2015 року скасовано виконавчу дію (постанову) щодо зупинення виконавчого провадження №46993701, про що свідчить довідка з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 22.03.2016 року (а.с.29 т.4).

12.01.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" виконавчого збору в розмірі 19628959,96 грн. (а.с.112 т.4).

Вказана постанова обґрунтована тим, що боржником в самостійному порядку, в семиденний строк, наказ в повному обсязі не виконано, а згідно з повідомленням ПАТ "HAК "Нафтогаз України" від 28.12.2015 р. залишок боргу складає 196289 599,65 грн.

Відповідач звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця від 12.01.2016 року про стягнення виконавчого збору, в якій зазначив, що сума, що підлягала стягненню за наказом господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. у справі №922/4354/14 станом на 12.01.2016 р. була меншою на 75927658,97 грн. та складала не 196289 599,65 грн., а 120361940,68 грн., що зокрема підтверджується копією підписаного сторонами акту звіряння розрахунків станом на 31.12.2015 р. Таким чином, на думку заявника, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець стягнув виконавчий збір з суми 75 927 658,97 грн., яка була самостійно сплачена боржником та не підлягала стягненню за виконавчим документом, що суперечить приписам ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 3.7.2. "Інструкції з організації примусового виконання рішень".

Крім того, заявник зазначає, що до винесення оскаржуваної постанови орган ДВС не здійснив запиту до стягувача та боржника щодо здійснення розрахунків та керувався застарілою інформацією, наданою стягувачем. На думку боржника, неповідомлення стягувачем та боржником про часткове самостійне виконання рішення боржником в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" не звільняло орган ДВС від обов'язку виявлення належної розсудливості та діяти пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів сторін виконавчого провадження і цілями, на досягнення яких спрямована постанова про стягнення виконавчого збору (ч. 1 ст. 8 Конституції України, п. 6, п. 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі відповідача.

Колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно приписів ч. 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону).

Гарантії прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні забезпечені статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч. 1 якої державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно з ч. 1 статті 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню ... Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 3.7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (із змінами та доповненнями), якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до початку його примусового виконання, виконавчий збір стягується з суми, яка не була сплачена боржником самостійно.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" саме сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником тощо.

Як свідчать матеріали справи, 25.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №46993701 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 12.02.2015 р. (а.с.86 т.4).

В пункті 2 постанови державний виконавець про необхідність боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа в 7-денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

25.03.2015 року вказана постанова надіслана стягувачу та боржнику (а.с.87 т.4).

02.04.2015 року боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить штамп ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» на супровідному листі №15-0-34-1373/2-313/6 від 25.03.2015 року та не заперечується останнім.

02.04.2015 року Державна виконавча служба України отримала заяву боржника про відкладення провадження виконавчих дій, у зв'язку з тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду (а.с.41 т.4).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази задоволення державним виконавцем вказаної заяви.

Враховуючи ненадання боржником у встановлені строки документального підтвердження самостійного повного виконання рішення суду, 03.04.2015 року розпочалось примусове виконання рішення суду у даній справі.

Таким чином, з 03.04.2015 року у державного виконавця, відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження», виникли підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

28.12.2015 року стягувач повідомив державного виконавця про сплату боржником в добровільному порядку частини боргу в сумі 105182682,25 грн. та про залишок боргу в сумі 196289599,65 грн.

Враховуючи часткову оплату суми боргу боржником самостійно, 12.01.2016 року державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 19628959,96 грн., тобто 10% від суми стягнення - 19628959,96 грн., як це передбачено статтею 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП №46993701 від 12.01.2016 р. винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

В апеляційній скарзі боржник зазначає, що ним 28.12.2015 року та 29.12.2015 року погашено борг на суму 44019171,38 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наданими до матеріалів справи, а також зазначає, що між сторонами здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року №620-ПР на суму 31908487,59 грн., про що свідчить заява ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» від 25.12.2015 року №01-12/2411.

Таким чином, як зазначає апелянт, станом на 12.01.2016 року сума боргу складала 120361940, 68 грн., у зв'язку з чим саме державний виконавець повинен був виконати запити до сторін виконавчого провадження для з'ясування інформації щодо здійснення розрахунків станом на день винесення оскаржуваної постанови.

Судова колегія приймає до уваги, що приписами ч.5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» обов'язок щодо повідомлення державного виконавця про самостійне повне або часткове виконання рішення суду покладено саме на сторони виконавчого провадження, в тому числі на боржника ( відповідача).

Таким чином, здійснюючи часткову оплату боргу самостійно, саме боржник повинен був надати відповідну інформацію державному виконавцю.

Судова колегія приймає до уваги, що 15.04.2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження було зупинено, а виконавчу дії щодо зупинення скасовано лише 21.08.2015 року.

Однак, ні протягом вказаного періоду,ні до зупинення виконавчого провадження, ні протягом серпня-листопада 2015 року боржник не вчиняв жодних дій щодо самостійного виконання рішення суду.

При цьому, після здійснення 25.12.2015 року зарахування зустрічних однорідних вимог за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року №620-ПР, а також самостійної сплати частини боргу 28.12.2015 року та 29.12.2015 року, боржник про вказані обставини, державного виконавця, в порушення ч.5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», не повідомив.

Таким чином, станом на день винесення оскаржуваної постанови, державний виконавець правомірно керувався повідомленою стягувачем інформацією щодо часткової оплати ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» боргу в розмірі 105182682,25 грн.

Доводи апелянта щодо обов'язкового надсилання державним виконавцем запитів до сторін виконавчого провадження щодо добровільного виконання боржником наказу суду не містять не відповідають вимогам закону та не містять посилання на будь-які норми закону, що б містили такий обов'язок.

Навпаки, Законом України «Про виконавче провадження» обов'язок щодо надання інформації державному виконавцю про самостійне виконання рішення суду покладено на боржника та стягувача.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є безпідставними та нормативно не обґрунтовано.

Крім того, апелянт зазначає про відсутність будь-яких правових підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки на момент прийняття оскаржуваної постанови, заходи примусового виконання рішення державним виконавцем не вчинялись, а положення абз.2 ч.1 ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» про стягнення виконавчого збору незалежно від вчинення заходів примусового виконання рішення, не може застосовуватись у даному випадку, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена до набрання чинності вказаного положення закону.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" від 12.02.2015 р. № 191-VІІІ було внесено зміни та доповнення до статей 28, 41 та 46 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, частину 1 статті 28 Закону було доповнено наступним абзацом: "Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом".

Таким чином, і на момент винесення державним виконавцем 12.01.2016 року оскаржуваної постанови, і на момент сплинення строку для добровільного виконання рішення суду (03.04.2015) і виникнення права у виконавчої служби на стягнення виконавчого збору, вказані зміни до закону набрали чинності, у зв'язку з чим державний виконавець правомірно керувався ними та застосував до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення судового збору є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 21.04.2016 р. у справі № 922/4354/14 винесена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування, в зв'язку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 102, п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21.04.2016 року у справі №922/4354/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 13.06.2016 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Гетьман Р.А.