ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.2016 Справа №905/1407/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В., при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м.Дружківка Донецької області, ,

про стягнення 216317,30 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за ордером;

від відповідача: не з'явився, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою №291 від 07.04.2016р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м.Дружківка Донецької області, про стягнення 222099,39 грн., у тому числі суми основного боргу у розмірі 146356,50 грн., 3% річних у розмірі 5752,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 69990,49 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1407/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 12.04.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/1407/16.

У подальшому розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про надання послуг №179/14 (СИ) від 14.07.2014р. із відповідачем, неналежне виконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір про надання послуг №179/14 (СИ) від 14.07.2014р. разом із специфікацією (додаток №1) та додатковими угодами №2-№4 до нього, акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №14 від 31.10.2014р., №5 від 30.11.2014р., №1 від 11.12.2014р., платіжні доручення №5500 від 28.08.2014р., №6157 від 24.09.2014р., №6499 від 08.10.2014р., №6606 від 10.10.2014р., №6674 від 14.10.2014р., №6894 від 21.10.2014р., №7556 від 13.11.2014р., №7797 від 21.11.2014р., №7796 від 21.11.2014р., №7798 від 21.11.2014р., №436 від 29.01.2015р., акт звіряння розрахунків №155 від 09.12.2015р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.253, 254, 509, 525, 526, 530, 536, 546, 610, 612, 625, 629, 692, 900, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 44, 48, 54-57 Господарського процесуального кодексу України, а також міститься посилання на ч.1 ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

27.04.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано клопотання б/н від 27.04.2016р., до якого додано копію ордеру ДП №49/000044 від 25.04.2016р. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ДП №2960 від 10.08.2015р., а також супровідний лист б/н від 26.04.2016р., до якого додано заяву б/н від 26.04.2016р. про відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог та у копіях: лист №329 від 25.04.2016р., акт звіряння розрахунків №77 від 25.04.2016р. за період 01.01.2014р. - 25.04.2016р., фіскальний чек б/н від 25.04.2016р., витяг з сайту Міністерства юстиції України «безкоштовні запити» від 26.04.2016р. щодо підприємства відповідача.

13.05.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано заяву б/н від 11.05.2016р. про зменшення розміру позовних вимог, до якої додано фіскальний чек від 12.05.2016р. разом із описом вкладення у цінний лист, датованим 12.05.2016р.; супровідний лист б/н від 12.05.2016р., до якого додано фіскальний чек №2873 від 29.04.2016р., у копіях: заява б/н від 26.04.2016р., витяги з сайту УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» від 12.05.2016р.

Відповідно до представленої суду заяви б/н від 11.05.2016р., позивачем визначено позовні вимоги у наступному: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 216317,30 грн., що включає в себе суму основного боргу у розмірі 146356,50 грн., 3% річних у розмірі 5752,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 64208,40 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.05.2016р., керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України, заяву представника позивача б/н від 11.05.2016р. про зменшення розміру позовних вимог прийнято судом та справа розглядається з урахуванням її змісту.

Представник позивача у судовому засіданні 09.06.2016р. наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог №б/н від 11.05.2016р.; пояснено, що у платіжному дорученні №7556 від 13.11.2014р. у призначенні платежу зазначено рахунок, який не виставлявся та взагалі не існує, отже таке визначення платежу є помилкою, при цьому оскільки міститься у даному платіжному документі посилання на договір №179/14 (СИ) від 14.07.2014р. сума сплачена за ним у розмірі 68 208,00грн. зарахована в рахунок оплати наданих послуг у серпні 2014р., чим повністю погашено це зобов'язання, та у залишковій сумі 21 826,50грн. за зобов'язанням вересня 2014р.; через канцелярію господарського суду Донецької області надав супровідний лист №б/н від 08.06.2016р., до якого додано у копіях: рахунки №363 від 22.07.2014р., №459 від 31.08.2014р., №476 від 31.10.2014р., №501 від 30.09.2014р., №519 від 30.09.2014р., а також супровідний лист №б/н від 08.06.2016р. разом із довідкою управління Державної казначейської служби України у м.Харкові №04-27/1694 від 23.05.2016р. про зарахування сплаченої суми судового збору позивачем до складу державного бюджету. Окрім того, представив суду заяву №б/н від 09.06.2016р., за змістом якої просить вважати вірним період заборгованості за вересень 2014р. - 28173,50 грн., за жовтень 2014р. - 8583,00 грн., за листопад 2014р. - 67900,00 грн., за грудень 2014р. - 41700,00 грн., оскільки при підготовки позову допущено у цій частині помилку.

Керуючись ст.22 Господарського процесуального кодексу України означена заява прийнята судом та справа розглядається з урахуванням її змісту.

Представник відповідача у судове засідання 09.06.2016р. не з'явився, причин неявки не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв'язку) відповідних доказів до суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, ґрунтуючись на положеннях ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

14.07.2014р. між сторонами був підписаний договір №179/14 (СИ) про надання послуг.

Відповідно до п.1.1 договору, у порядку та на його умовах виконавець (позивач) зобов'язався за завданням замовника (відповідач) надати послуги за допомогою автомобільної техніки, будівельної техніки та інших технічних засобів, а замовник зобов'язався оплатити надані послуги.

Пунктом 3.1 договору встановлено надання послуг виконавцем з 15.07.2014р. по 01.12.2014р., при цьому, відповідно до п.3.2.1 визначено здійснення робіт цілодобово, щоденно у дві зміни по 10годин кожна: 1-а зміна з 08:00 до 18:00, 2-а зміна з 20:00 до 06:00.

Вартість послуг спецтехніки обумовлюється у специфікації, яка підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною договору (п.4.1 договору).

Виконавець не вправі в одноособовому порядку змінювати вартість послуг, вартість попередньо оплачених послуг зміні не підлягає (п.п.4.2, 4.3 договору).

Одночасно, згідно п.2.5 договору про надання послуг заправки техніки здійснюється згідно заправ очних відомостей за рахунок замовника та у вартість послуг не входить.

Як свідчить специфікація (додаток №1 до договору про надання послуг) позивачем надаються відповідачу послуги навантажувача фронтального Hitachi ZW250 (ZW220) вартістю з урахуванням податку на додану вартість за одиницю техніки 255, 00 грн. мото/год, доставка навантажувача на територію замовника - 2 000,00 грн., прибирання навантажувача - 2 000,00 грн.

Додатковою угодою №2 від 24.09.2014р. до договору №179/14 від 14.07.2014р. визначено надання послуг навантажувача фронтального Hitachi ZW250 (ZW220) на паливі виконавця вартістю 470,00 грн. мото/год з урахуванням податку на додану вартість.

За визначеннями п.п.5.2., 5.3 договору розмір щомісячної плати (з урахуванням податку на додану вартість) здійснюється шляхом множення вартості на 1 маш/годину на фактичну кількість маш/годин опрацьованих технікою виконавця та підтверджених документами, зазначеними у п.5.3 договору; кількість відпрацьованих маш/годин визначається згідно даних журналу обліку роботи автотракторної техніки, шляхового листа з відміткою відпрацьованих маш/годин, талона замовника.

Одночасно п.5.1 договору передбачено, що здача-приймання наданих послуг оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг, оформленого на підставі документів, перелічених у п.5.3 договору.

За змістом п.6.3 договору вартість послуг наданих за ним оплачується замовником протягом 7 (семи) календарних днів кожного наступного місяця після відпрацьованого.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014р. (п.8.1 договору).

Додатковою угодою №4 від 16.11.2014р. внесено зміни до укладеного договору про надання послуг №179/14 від 14.07.2014р., а саме продовжено строк виконання робіт: з 17.07.2014р. по 31.12.2014р. та вартість послуг фронтального навантажувача Hitachi ZW250 (ZW220) на паливі замовника встановлена у сумі 2 800,грн.. за 1 зміну, простоювання - 500,00 грн. за зміну.

У підтвердження наданих послуг до укладеного договору позивачем надано акти здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №14 від 31.10.2014р., №5 від 30.11.2014р., №1 від 11.12.2014р., платіжні доручення №5500 від 28.08.2014р., №6157 від 24.09.2014р., №6499 від 08.10.2014р., №6606 від 10.10.2014р., №6674 від 14.10.2014р., №6894 від 21.10.2014р., №7556 від 13.11.2014р., №7797 від 21.11.2014р., №7796 від 21.11.2014р., №7798 від 21.11.2014р., №436 від 29.01.2015р., акт звіряння розрахунків №155 від 09.12.2015р., рахунки №363 від 22.07.2014р., №459 від 31.08.2014р., №476 від 31.10.2014р., №501 від 30.09.2014р., №519 від 30.09.2014р..

Розглянувши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині суми основного боргу повністю з огляду на наступне.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання, тобто, правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, виникають, зокрема, з договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Як встановлено вище, правочином була обумовлена платність послуг, що надаються позивачем. Відповідач зобов'язаний перераховувати вартість послуг наданих за договором на поточний рахунок позивача (п.6.2) протягом 7 календарних днів кожного наступного місяця після відпрацьованого.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач свої зобов'язання стосовно оплати послуг за надані послуги фронтального колісного навантажувача Hitachi ZW250 належним чином не виконав, представлені йому послуги відповідно до договору №179/14 (СИ) від 14.07.2014р. у вересні 2014р. в сумі 28 173,50грн., у жовтні 2014р. в сумі 8 583,00 грн., у листопаді в сумі 67 900,00грн. та грудні 2014р. в сумі 41 700,00 грн., беручи до уваги призначення платежу вказане у представлених суду платіжних дорученнях та виходячи з даних, що містять надані рахунки, не оплатив, у зв'язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 146 356,50грн., що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач протягом липня 2014р. - грудня 2014р. надавав відповідачу комплекс послуг, передбачених умовами договору, у тому числі на суму 146 356,50 грн., які відповідач в свою чергу не оплатив належним чином. Будь-яких документів у підтвердження відсутності заборгованості відповідачем надано не було, таким чином вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 146 356,50грн. є правомірними, обґрунтованими, а також такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в сумі 146 356,50грн., тобто у повному обсязі у цій частині.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано та пред'явлено до стягнення, у межах провадження по даній справі за зобов'язаннями жовтня 2014р. на суму 36 756,50 грн. з 10.11.2014р. по 31.03.2016р., за зобов'язанням листопада 2014р. на суму 67 900,00 грн. з 08.12.2014р. по 31.03.2016р. та за зобов'язанням грудня 2014р. на суму 41 700,00 грн. з 08.01.2015р. по 31.03.2016р. 3% річних, що загалом становить 5 752,40 грн. та інфляційні витрати у сукупності в сумі 64 208,40 грн. за зобов'язаннями жовтня 2014р. на суму 36 756,50 грн. з грудня 2014р. по лютий 2016р., за зобов'язанням листопада 2014р. на суму 67 900,00 грн. з січня 2015р. по лютий 2016р. та за зобов'язанням грудня 2014р. на суму 41 700,00 грн. за лютий 2015р. - лютий 2016р.

Дослідив нарахування 3% річних та інфляційних витрат, з огляду на приписи п.1.9, ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) та беручи до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про неправомірність розрахунку за зобов'язанням жовтня 2014р.

Як свідчать фактичні обставини справи у період з 08.11.2014р. по 28.01.2015р. сума боргу за зобов'язанням жовтня 2014р. становить 158 583,00 грн., з 29.01.2015р., з урахуванням здійсненої оплати (платіжне доручення №436 від 29.01.2015р.), по 31.03.2016р. - 8 583,00 грн.

Разом з цим, період прострочення встановлений позивачем з 10.11.2014р. по 31.03.2015р. і базою обрахунку є сума у розмірі 36 756,50грн. Проте, як означено вище з 29.01.2015р. сума боргу є меншою, ніж вказано позивачем.

Відтак, оскільки встановлення періоду прострочення з 10.11.2014р. і бази нарахування у сумі 36 756,50 грн. є правом позивача та не суперечить приписам вищенаведених норм чинного законодавства України, судом прийнято таке для розрахунку, проте терміном по 28.01.2015р. З 29.01.2015р. по 31.03.2016р. обрахунку підлягає дійсна сума несплаченого залишку за надані послуги у жовтні 2014р. в розмірі 8583,00 грн. Дане прийнято для перерахунку як 3% річних, так і нарахованих інфляційних витрат.

Таким, чином, зробивши перерахунок 3% річних та інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», з урахуванням встановленого, у межах визначених позивачем періодів, при цьому з дотриманням приписів вищеозначеної постанови та не враховуючи день фактичної сплати, судом встановлено їх дійсний розмір в загальній сумі 3% річних - 4761,31 грн., інфляційні витрати - 51321,62 грн.

Відтак, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» нарахованих 3% річних та інфляційних витрат підлягають стягненню частково, у сумі встановленій судом. В іншій частині цих вимог суд у задоволенні відмовляє, з огляду на вищеприведені обставини.

На ряду з зазначеним позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, понесені у зв'язку зі сплатою послуг адвоката, у розмірі 4 000,00 грн.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд вважає, що в контексті ст.44 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату послуг адвоката підлягають стягненню за умови, якщо надання таких послуг підтверджено документально.

Позивачем надано таке підтвердження, статус адвоката підтверджено.

Приймаючи до уваги, по-перше, підготовку матеріалів справи; по-друге, характер та рівень складності розглядуваних в межах справи №905/1407/16 правовідносин, кількість судових засідань, в яких у господарському суді Донецької області брав участь залучений останнім адвокат, кількість поданих клопотань та представлену базу доказування, виходячи з правової позиції Вищого господарського суду України, сформульованої в п.11 Інформаційного листа від 13.02.2002р. №01-8/155, п.11 Інформаційного листа від 14.12.2007р. №01-8/973 та п.28 Інформаційного листа від 18.03.2008р. №01-8/164, суд дійшов висновку, що належна до компенсації відповідачем частка судових витрат, пов'язаних зі сплатою послуг адвоката підлягає визначенню у відповідності до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, від суми фактичної оплати цих послуг, якою є 4 000,00 грн. (абз.3 п.2 додаткової угоди №7 від 02.11.2015р. до договору про надання правової (юридичної допомоги) №15-10/01 від 15.10.2012р., платіжне доручення №809 від 04.04.2016р.).

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м.Дружківка Донецької області, про стягнення 216317,30 грн., у тому числі суми основного боргу у розмірі 146356,50 грн., 3% річних у розмірі 5752,40 грн., інфляційні втрати у розмірі 64208,40 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» (84205, Донецька область, м.Дружківка, вул.Енгельса, б.110, , банківські реквізити не зазначено) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (50083, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пров.Шверника, б.21, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р311 в ПАТ «БМ банк» м.Київ, МФО 380913) 202439,43грн., у тому числі суми основного боргу у розмірі 146356,50грн., 3% річних у розмірі 4761,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 51321,62 грн., а також відшкодування сплачених судового збору в сумі 3036,59 грн. та послуг адвоката у сумі 3743,38 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 09.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2016р.

Суддя О.В. Кротінова