РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа № 910/6642/16
За позовом Гаражно-будівельного кооперативу "Ямський"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс"

2. Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк"

про визнання недійсним договору, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Олещенко В.І. (представник за довіреністю №13 від 11.05.2016р.);

від відповідача-1: Бондарь О.О. (представник за довіреністю від 11.05.2016р.);

від відповідача-2: не з'явились.

В судовому засіданні присутній представник ПАТ «Дельта Банк» Литвинов С.І.

Обставини справи:

Гаражно-будівельний кооператив "Ямський" (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним Іпотечного договору №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" (надалі також - відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (надалі також - відповідач-2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником земельної ділянки за адресою вул. Старонаводницька, 2-20 у Печерському районі м. Києва та замовником будівництва на вказаній земельній ділянці комплексу споруд офісного і торговельного призначення з вбудованими в рельєф гаражами манежного та боксового типу з приміщеннями соціально-побутового призначення (надалі - Комплекс).

З метою забезпечення будівництва вказаного Комплексу ним було залучено до пайової участі в його будівництві ряд юридичних осіб, в тому числі й відповідача-1, для чого між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір №2/2 про дольову участь в будівництві від 27.07.2004р., з подальшими змінами та доповненнями (додаткові угоди № № 1-7).

Як зазначає позивач, в листопаді 2015р. йому стало відомо про наявність укладеного між відповідачами Іпотечного договору №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р. та про порушення вказаним договором його прав та законних інтересів, оскільки відповідно до умов вказаного договору відповідач-1 надав відповідачу-2 в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене, а саме, майнові права на частину площ і приміщень, що будуються у складі комплексу, перелік яких наведено в Іпотечному договорі

При цьому, як стверджує позивач, він як замовник будівництва нікому ніколи не надавав згоди на передачу всього або будь-якої частини площ і приміщень комплексу в заставу чи іпотеку.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також зазначив, що станом на дату укладення договору іпотека майнових прав на недобудовані об'єкти нерухомого майна законом не допускалась, окремі площі і приміщення Комплексу, які передані в іпотеку відповідачу-2 не були виділені в натурі та не зареєстровані належним чином, не були профінансовані, отже майнові права на них не були реалізовані і не стали об'єктом нерухомого майна, що належить відповідачу-1 та на дату укладення Іпотечного договору не існувало затвердженого (зареєстрованого) проекту будівництва комплексу, яким передбачалося будівництво вказаних у ньому площ і приміщень.

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує частково та просить суд визнати недійсним Іпотечний договір №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р. в частині прав та обов'язків, пов'язаних з кредитним договором №49.8.2/01/2008-ВКЛ від 11.02.2008р., при цьому відповідач-1 посилається на те, що істотні умови (розмір основного зобов'язання, процентна ставка за користування кредитними коштами, порядок сплати та нарахування процентів, термін повернення кредитних коштів) вказаного кредитного договору змінювалися відповідачем-2 без будь-якого повідомлення відповідача-1 як майнового поручителя боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс») за кредитним договором, погодження з відповідачем-1 та внесення відповідних змін до Іпотечного договору, а в липні 2008 року відповідачем-2 взагалі припинено фінансування будівництва комплексу, тобто в односторонньому порядку припинено виконання взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами щодо надання відповідачу-1 та боржнику коштів на покриття витрат, пов'язаних з реалізацією проекту будівництва комплексу.

Відповідач-2 письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, участь свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 12.05.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. розгляд справи відкладено до 24.05.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. продовжено строк розгляду спору до 26.06.2016р. включно та відкладено розгляд справи до 14.06.2016р.

В судове засідання 14.06.2016р. представник відповідача-2 вкотре не з'явився.

08.06.2016р. до суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява про заміну сторони (відповідача-2) з Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" на його правонаступника, а саме - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та клопотання про відкладення розгляду справи.

Заява ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони (відповідача-2) його правонаступником обґрунтована тим, що 27.09.2013р. між відповідачем-2 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. та зареєстрованого за №2466, відповідно до умов якого відповідач-2 відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за Кредитним договором №49.8.2/05/2008-КЛТ від 11.02.2008, укладеним між відповідачам-1 та відповідачем-2 та за Кредитним договором № 49.8.2/01/2008-ВКЛ від 11.02.2008р., укладеним між Боржником і відповідачем-2, при цьому відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу №2466 від 27.09.2013р. право вимоги за вказаним кредитними договорами включає в себе права за договорами забезпечення, в тому числі й за Іпотечним договором №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р.

В судовому засіданні 14.06.2016р. судом було розглянуто заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони (відповідача-2) його правонаступником та зважаючи на те, що позовні вимоги у даній справі носять немайновий характер (визнання недійсним договору), а рішення суду з моменту набрання ним законної сили буде обов'язковим до виконання в тому числі і правонаступником відповідача-2, з огляду на закінчення строку розгляду спору, передбаченого ст. 69 ГПК України та неможливості вчинення судом відповідної процесуальної дії (винесення ухвали про заміну сторони її правонаступником) в межах визначеного строку розгляду спору, судом відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, в судовому засіданні 14.06.2016р. судом було розглянуто клопотання ПАТ «Дельта Банк» про відкладення розгляду справи, та з огляду на те, що заявником не набуто статусу учасника судового процесу (відповідача-2), судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 14 червня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Статуту позивача та відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гаражно-будівельний кооператив «Ямський» з 03.06.1993р. є юридичною особою (дата державної реєстрації - 03.06.1993р.), ідентифікаційний код 21483215.

25.02.2004 р. Управлінням державного архітектурного - будівельного контролю м. Києва було надано позивачу дозвіл № 0923-Пч/Р на виконання будівельних робіт з будівництва багатоповерхового гаражу за адресою: вул. Старонаводницька 2-20 на схилах Старонаводницької балки у Печерському районі м. Києва. Строк дії цього дозволу було продовжено до 16.02.2008р. (належним чином засвідчена копія дозволу міститься в матеріалах справи).

27.07.2004р. між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Классік-Ассістанс» (відповідач-1) було укладено Договір №2/2 про дольову участь в будівництві (надалі - Договір про дольову участь), за яким сторони домовились про інвестування та господарську діяльність у дольовому будівництві багатоповерхового гаража кооперативу «Ямський» за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20 на земельній ділянці площею 3,13га.

18 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем-1 було підписано Додаткову угоду №6 до вказаного Договору, якою викладено текст Договору про дольову участь у новій редакції.

Згідно із п. 1.1 Договору про дольову участь сторони, на умовах, визначених цим Договором, домовились взяти дольову участь у будівництві багатоповерхового офісно-гаражного комплексу за пресою: м.Київ, вул. Старонаводницька, 2-20 (Старонаводницька балка), на земельній ділянці площею 3,0251 га, яка належить Стороні-1 (позивачу) на праві власності, шляхом здійснення оплати вартості проектування і будівництва частини такого Комплексу, визначеної як об'єкт будівництва згідно п.1.2 цього Договору.

Об'єктом будівництва по даному Договору є основна (гаражна) будівля Комплексу - перша черга будівництва, надалі - „Об'єкт", що включає: машиномісця у кількості 1583 штук, а також офісні, адміністративні та торгові приміщення, кафе-бістро, автомийки, станцію технічного обслуговування, інші допоміжні приміщення, передбачені проектом. Із зазначеної вище кількості машиномісць 988 штук розміщені в 858 гаражних боксах, які містять по одному або декілька машиномісць. (п. 1.2 Договору про дольову участь).

Згідно із п. 1.3 Договору про дольову участь попередньо розрахована та погоджена інвесторами Об'єкту орієнтовна вартість проектування і будівництва Об'єкту станом на дату укладання цього Договору складає 232 170 000,00 грн. (двісті тридцять два мільйони сто сімдесят тисяч гривень 00 коп.). Остаточна вартість проектування і будівництва Об'єкту може відрізнятися від зазначеної орієнтовної вартості та буде визначена після остаточного затвердження проектно-кошторисної документації. При цьому, суми оплати іншими інвесторами, вказані в п.п.1.5.3 - 1.5.5 цього Договору, не підлягають зміні.

У відповідності до змісту пункту 1.5 Договору про дольову участь на дату укладення Додаткової угоди №6 частки сторін та інших інвесторів комплексу, їх права та зобов'язання фіксуються у наведених розмірах та змінам не підлягають. Так, відповідно до п. 1.5.2 цього договору частка відповідача-1 визначена в обсягах згідно положень п. 1.7 Договору та в сумі, необхідній та достатній для завершення будівництва і введення в експлуатацію об'єкта, за вирахуванням сум, сплачених іншими інвесторами. На дату укладення Додаткової угоди №6, з урахуванням коштів, сплачених іншими інвесторами та відступлених на підставі цивільно-правових угод на користь відповідача-1, відповідач-1 здійснив фінансування будівництва об'єкту в загальній сумі 81 025 000,00 грн.

Пунктом 1.7 Договору встановлено, що відповідач-1 самостійно та/або із залученням інших інвесторів здійснює фінансування будівництва 1070 машиномісць, з яких 624 машиномісця розміщені в 494 гаражних боксах, що містять по одному або декілька машиномісць; адміністративних, торгових, допоміжних та інших приміщень (включаючи СТО, кафе тощо) на 4 і 5 поверхах Об'єкту загальною площею близько 4490 кв.м.; передбачених проектом технічних і допоміжних приміщень Об'єкту з відповідним устаткуванням; офісних приміщень на 11-14 поверхах Об'єкту загальною площею (з урахуванням терас) 14 614,18 кв.м.; а також всіх інших приміщень, не зазначених в п.1.5.1 та п.п.1.5.3-1.5.5 цього Договору. Кількість та розміри зазначених площ і приміщень є орієнтовними (проектними) та можуть змінюватися у процесі проектування і будівництва Об'єкту.

Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку від 03.04.2008р. серія ЯЖ№030016 позивач набув у власність земельну ділянку площею 3,0251 га по вул. Старонаводницька, 2-20 у Печерському районі м. Києва з цільовим призначенням - будівництво, експлуатація та обслуговування споруд офісного і торговельного призначення з вбудованими в рельєф гаражами манежного та боксового типу з приміщенням соціально-побутового призначення.

Як свідчать матеріали справи, між відповідачем-1 та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є відповідач-2, 11.02.2008 було укладено Іпотечний договір № 49.12/05/І105/08 (надалі - Іпотечний договір), згідно якого у забезпечення зобов'язань відповідача-1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс» (Боржник) перед відповідачем-2 (Іпотекодержатель) за Кредитним договором №49.8.2/05/2008-КЛТ від 11.02.2008, укладеним між відповідачам-1 та відповідачем-2, та за Кредитним договором № 49.8.2/01/2008-ВКЛ від 11.02.2008р., укладеним між Боржником і відповідачем-2 відповідачем-1 передано в іпотеку відповідачу-2 майно.

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору та розділу «Терміни та визначення» (термін «Майно») предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене, а саме: перший поверх (відмітка - 8.10) - загальна площа приміщень загального призначення 5 270,39 кв.м.; другий поверх (відмітка - 5.40) - загальна площа приміщень загального призначення 5 606,13 кв.м.; третій поверх (відмітка - 2.70) - загальна площа приміщень загального призначення 5 810,16 кв.м., четвертий поверх (відмітка - 0.70) - загальна площа приміщень загального призначення 4 680,03 кв.м., п'ятий поверх (відмітка - 3.40) - загальна площа приміщень загального призначення 3 971,47 кв.м., шостий поверх (відмітка - 6.10) - загальна площа приміщень загального призначення 3 436,7 кв.м., сьомий поверх (відмітка - 8.80) - загальна площа приміщень загального призначення 3 668,82 кв.м., восьмий поверх (відмітка - 11.50) - загальна площа приміщень загального призначення 3 528,84 кв.м., дев'ятий поверх (відмітка - 14.20) - загальна площа приміщень загального призначення 3 327,22 кв.м., десятий поверх (відмітка - 16.90) - загальна площа приміщень загального призначення 2 427,66 кв.м. Загальна площа приміщень загального призначення по гаражному комплексу, що передається в заставу становить 41 727,52 кв.м. та машиномісць в кількості 674 одиниць, загальною площею 13 985,15 кв.м.; офісні приміщення над гаражним комплексом, загальною площею 16 333,10 кв.м.; торгівельний центр, загальною площею 15 959,71 кв.м., що знаходяться за адресою м. Київ, вул. Старонаводницька, буд 2-20 та належатиме відповідачу-1 на праві власності на підставі Договору №2/2 про дольову участь у будівництві від 27.07.2004 з Додатковими угодами, укладеного між відповідачем-1 та позивачем.

За згодою сторін станом заставна вартість предмета іпотеки складає 838 858 227,00 гривень (п. 1.4 Іпотечного договору).

Згідно розділу «Підтвердження» Іпотечного договору іпотекодавець підтверджує, що предмет іпотеки є його власністю, та він вільний від будь-яких зобов'язань перед третіми особами з приводу майна (предмета іпотеки).

У відповідності до п. 1.2 Іпотечного договору у разі набуття іпотекодержателем підстав для звернення стягнення на майно (предмет іпотеки), іпотекодержатель вправі звернути стягнення на таке майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню у відповідності до положень розділу 4 цього договору.

Іпотечний договір підписаний сторонами, скріплений печатками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за №202.

Спір у даній справі виник внаслідок того, що позивач вважає, що укладенням вищезазначеного іпотечного договору від 11.02.2008р. було порушено права ГБК «Ямський», оскільки відповідач-1 не мав прав на предмет іпотеки, а сам Іпотечний договір на момент його укладення не відповідав вимогам Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про визнання його недійсним.

Аналізуючи надані по справі докази, об'єктивно оцінюючи докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, до уваги приймається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 316, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Водночас відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 Цивільного кодексу України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення Іпотечного договору) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

У статті 5 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною з 12 травня 2006 р. до 14 січня 2009 р.) було визначено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором, яка не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 р. № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, спірний Іпотечний договір визначає предметом іпотеки - майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене. Цей договір між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений 11 лютого 2008р., тобто до внесення змін до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва».

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що Іпотечний договір №49.12/05/1105/08 від 11.02.2008р. не відповідав вимогам ст. 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки на час укладення цього договору вказана стаття не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України № 6-8цс13 від 17.04.2013р., № 6-1502цс15 від 02.12.2015р., №6-1732цс15 від 02.12.2015р.6-168цс12 від 30.01.2013р.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» судом не приймаються до уваги, як необґрунтовані, зважаючи на наступне.

Закон України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитних договорів, що були укладені 21 лютого 2008 року між відповідачем-2 та відповідачем-1 і ТОВ «Український фінансовий альянс».

За таких умов, Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» до спірних правовідносин не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України №6-1502цс15 від 02.12.2015р. та № 6-8цс13 від 17.04.2013р.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проаналізувавши зміст Іпотечного договору, зокрема його відповідність умовам Договору про дольову участь в будівництві щодо визначення об'єму майнових прав, які віднесені до предмету іпотеки та дослідивши матеріали справи щодо виконання відповідачем-1 своїх фінансових зобов'язань за Договором про дольову участь, господарський суд виходить також з того, що зміст пункту Іпотечного договору «майно», яким визначається перелік об'єктів, майнові права на які становлять предмет іпотеки в їх загальному розмірі не відповідає розміру частки відповідача, визначеної в п.п. 1.5.1 та 1.7 Договору про дольову участь в редакції Додаткової угоди №6 від 18.08.2006р. Інших доказів, які б підтверджували обсяг частки відповідача-1 в розмірах і згідно переліку, визначеному в Іпотечному договорі, відповідачами надано не було.

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Відповідачами належним чином не доведено факт здійснення відповідачем-1, згідно умов Договору про дольову участь, фінансування будівництва об'єкту - багатоповерхового офісно-гаражного комплексу по вул. Старонаводницька, 2-20 в обсязі, що надавало б право відповідачу-1 на оформлення в подальшому у власність площ і приміщень, визначених в переліку об'єктів, майнові права на які включені до предмету іпотеки за спірним Іпотечним договором.

Таким чином, відповідачем-1 не доведено, що на час укладення спірного Іпотечного договору ним були вчинені всі визначені Договором про дольову участь дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на визначені в Іпотечному договорі площі і приміщення або на набуття майнових прав на ці об'єкти. За таких обставин, відповідачем-1 не доведено набуття ним майнових прав на об'єкти, включені до предмету іпотеки згідно із спірним Іпотечним договором.

Посилання позивача в обґрунтування позову на порушення норм статті 578 та ч.1 ст. 358 ЦК України та ч.2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що відповідач-1 разом із позивачем та іншими пайовими учасниками будівництва став співвласником (на праві спільної часткової власності) грошових внесків, матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва комплексу.

Посилання позивача на вимоги ст. 182 ЦК України щодо необхідності державної реєстрації прав на нерухоме майно також не приймаються судом до уваги як необґрунтовані, оскільки у відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, до завершення якого особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. При цьому до завершення будівництва законодавство не визначає необхідності і порядку державної реєстрації ні прав власності на матеріали чи обладнання, які були використані в процесі цього будівництва, ні майнових прав на нерухомість (відмінних від права власності), як обумовлених прав набуття у майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою).

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що Іпотечний договір №49.12/05/1105/08 від 11.02.2008р. укладений між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Классік - Ассістанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за №202, є недійсним в силу ст. 203, 215 ЦК України як такий, що укладений з порушенням вимог ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка була чинною на час укладення Іпотечного договору) та ч. 2 ст. 583 ЦК України, оскільки майнові права на відповідні об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом застави та відповідачем-1 не доведено, що йому належали майнові права на вказані в договорі об'єкти.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/6642/16 підлягають задоволенню, а Іпотечний договір №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається судом на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним Іпотечний договір № 49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р. укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (, адреса: 01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, буд. 38) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Классік - Ассістанс» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Р.Окіпної, буд. 4, кв. 133), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за №202.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Классік - Ассістанс» (, адреса: 02002, м. Київ, вул. Р.Окіпної, буд. 4, кв. 133) на користь Гаражно-будівельного кооперативу «Ямський» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Боженка, буд. 37/41, кв. 44) судовий збір у розмірі 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев'ять гривень 00 копійок).

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (, адреса: 01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, буд. 38) на користь Гаражно-будівельного кооперативу «Ямський» (, адреса: 03150, м. Київ, вул. Боженка, буд. 37/41, кв. 44) судовий збір у розмірі 689,00 грн. (шістсот вісімдесят дев'ять гривень 00 копійок).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.06.2016р.

Суддя С.М. Морозов