донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

17.05.2016 справа №908/5653/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №3674 від 18.12.15р. Не зявився
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Вєномєт метал, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від11 грудня 2015 р. (повний текст складено та підписано 16.12.2015р.)
у справі№ 908/5653/15 (суддя Серкіз В.Г.)

за позовом доПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ Приватного підприємства Вєномєт метал, м. Запоріжжя
простягнення плати за користування вагонів у сумі 216 492,48 грн., пені у розмірі 62 479,47грн., 3% річних у розмірі 3 647,75грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 766,96грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2015р. у справі №908/5653/15 позовні вимоги Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, м. Київ до Приватного підприємства Вєномєт метал, м. Запоріжжя про стягнення плати за користування вагонів у сумі 216 492,48 грн., пені у розмірі 62 479,47грн., 3% річних у розмірі 3 647,75грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 766,96грн.(з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.11.2015р.) задоволені в повному обсязі.

Приватним підприємством Вєномєт метал, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, в якій останнє просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції необгунтовано прийняв рішення про задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять акти загальної форми ГУ 23, що складаються ст. Дунаївці, ст. Ярмолинці Південно-Західної залізниці, а акти форми ГУ 23а, які складалися даною станцією є лише обліком часу перебування вагонів на коліях даної станції і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовласника. Крім того, акти форми ГУ 23а не підписувались відповідачем. Одночасно, відповідач зазначає, що подібні акти про затримку вагонів не можуть вважатись належним доказом та підставою для нарахування плати за користування вагонами та їх зберігання, оскільки правовою підставою матеріальної відповідальності вантажовласника та вантажоодержувача у вигляді плати за користування вагонами можуть бути тільки акти загальної форми ГУ 23.

Відповідач наданим йому правом не скористався, у судове засідання не зявився. Про час та дату судового засідання сповіщений належним чином.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що також зазначив у наданому суду відзиві на апеляційну скаргу.

Одночасно, 10.03.2016 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від Державного територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, м. Київ надійшла заява про заміну сторони, відповідно до якої останній просить замінити Державне територіально-галузеве обєднання Південно-Західна залізниця, м. Київ () його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" () в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ЄДРПОУ ВП: 40081221).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.05.2016 року вищезазначене клопотання задоволено, Державне територіально-галузевого обєднання Південно-Західна залізниця, м. Київ () у справі № 908/5653/15 замінено його правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" () в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ЄДРПОУ ВП: 40081221).

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України - справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні та травні 2015 року на станції Ярмолинці Південно-Західної залізниці затримано групу вагонів вантажовласника з причин неможливості приймання вантажовласником та відсутністю технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, які надалі після звільнення підїзних колій, направлені на станцію Нігин.

В подальшому, станцією Ярмолинці оформлено Акт про затримку 45-ти вагонів форми ГУ 23-а № 61 від 29.04.2015р., про що відповідача повідомлено у телефонному режимі 29.04.2015р. о 03 год. 58 хв.

03.05.2015р. після звільнення вантажовласником станційних колій на станції Нігин для прийняття вагонів, станцією Ярмолинці складено акт загальної форми ГУ 23-а № 59 про закінчення затримки 45-ти вагонів, про що залізниця 03.05.2015р. повідомила вантажовласника о 03 год. 00 хв. про плановий час подавання вагонів під навантаження, що підтверджується записом у книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження форми ГУ-2.

Зазначені 45 вагонів у передбачений час прибули на станційні колії станції Нігин. Однак, за твердженням позивача, вантажовласник, який своєчасно повідомлений про прибуття останніх, не розкредитував документи, внаслідок чого знову виникла затримка вказаних вагонів з 05 год. 00 хв., про що складено Акт загальної форми ГУ 23 № 1073 від 03.05.2015р. Лише о 08 год. 00 хв. вантажовласник розкредитував документи та звільнив підїзні колії для подачі вагонів, про закінчення затримки вагонів складено акт загальної форми ГУ 23 № 1074 від 03.05.2015р. та о 15 год. 20 хв., що засвідчено Актом ГУ 23 № 1079 від 03.05.2015 р.

Згідно памяток про подавання вагонів форми ГУ-45 № 348, № 349, вагони подані під навантаження і лише після повідомлення вантажовласником про закінчення вантажних операцій на підїзній колії, вагони забрані залізницею, частина вагонів 03.05.2015р., решта 04.05.2015р., про що свідчить памятка про забирання вагонів № 334, № 335, № 336.

Відповідно до розрахунку та відомості плати за користування вагонами № 04050282 (форма ГУ 46), плата за користування вагонами з урахуванням 20% ПДВ складає 28 004,40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вантажовласником підписано відомість плати за користування вагонами № 04050282 із зауваженням із нарахуванням не згоден. Враховуючи положення пункту 2.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000р. № 644, позивач просить стягнути дану плату в судовому порядку.

Аналогічна ситуація склалась з іншими вагонами, які подавались відповідачу і затримувались на станціях Камянець-Подільський, Дунаївці, Ярмолинці, Нігин, про що свідчать акти загальної форми та відомості плати за користування вагонами.

Так, згідно відомості плати за користування вагонами № 04050288 (форма ГУ 46) складено акт про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 59 та акти загальної форми № 1077, № 1078, № 1080, № 1083 за користування 24 вагонами нараховано 25 586,60 грн., що з урахуванням 20% ПДВ складає 30 703,92 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 06050300 (форма ГУ 46) оформлено акт про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 60 за користування 35 вагонами нараховано 7 784,00 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 9 340,80 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 06050301(форма ГУ 46) також оформлено акт про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 10 за користування 25 вагонами, нараховано 4 760,00 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 5 712,00 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 08050317 (форма ГУ 46) оформлено акти про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 30, № 61 та акти загальної форми № 1105, № 1110, № 1109, № 1123, № 1122 за користування 36 вагонами нараховано 28 123,40 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 33 748,08 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 08050318 (форма ГУ 46) були оформлені акт про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 30 та акт загальної форми № 1121 за користування 13 вагонами нараховано 6 431,10 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 7 717,32 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 12050331(форма ГУ 46) оформлені акт про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 62 та акти загальної форми № 1161, № 1160 за користування 32 вагонами нараховані 9 038,90 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 10 846,68 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 14050350 (форма ГУ 46) оформлено акт про затримку вагонів (форма ГУ 23а) № 62 за користування 15 вагонами нараховано 3 336,00 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 4 003,20 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 13050334 (форма ГУ 46) за користування 24 вагонами нараховано 24 342.20 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 29 210,64 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 15050352 (форма ГУ 46) за користування 20 вагонами нараховано 12 732,20 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 15 278,64 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 16050361 (форма ГУ 46) за користування 15 вагонами нараховано 3 800,70 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 4 560,84 грн.; згідно відомості плати за користування вагонами № 21050384 (форма ГУ 46) за користування 43 вагонами нараховано 31 138,30 грн. з врахуванням 20% ПДВ складає 37 365,96 грн.

Внаслідок затримки вагонів, відповідачу нараховано плату за користування вагонів на загальну суму 216 492,48грн.

У звязку з відмовою відповідача від оплати цієї суми, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення плати за користування вагонів на загальну суму 216 492,48грн.

Одночасно, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог №ДНЮ 3-02-7/81/3 від 19.11.2015р., позивачем на вказану суму плати за користування вагонів нараховано до стягнення пеню у розмірі 62 479,47грн., 3 % річних у розмірі 3 647,75грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 766,96грн.

Господарським судом Запорізької області розглянуто позовні вимоги з урахуванням вказаної заяви.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається, зокрема, на умови укладеного між сторонами Договору №2036 про організацію перевезень вантажів і проведенння розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 21.08.2014р. та на положення ст. 119 Статуту Залізниць.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/5653/15; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представників строін у попередніх судових засіданнях; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства Вєномєт метал, м. Запоріжжя та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2015р. у справі №908/5653/15 з огляду на наступне.

Так, 21.08.14р. між Державним територіально-галузевим обєднанням Південно-Західна залізниця, м. Київ, правонаступником якого є позивач (Залізниця) та Приватним підприємством Вєномєт-Метал (Вантажовласник) укладено договір № 2036 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до п. 1.1. Договору предметом договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведенням розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 2.1. Договору Вантажовласник має право: отримувати від залізниці послуги передбачені Статутом залізниць України, Правилами перевезень затвердженими наказом Міністерства транспорту України, діючим Тарифним керівництвом № 1, затвердженим наказом Міністерства транспорту України та іншими нормативно-правовими актами та документами розпорядчого характеру, що регулюють питання, повязані з перевезенням та проведенням розрахунків (п.п.2.1.1.); вимагати від Залізниці належного виконання своїх зобовязань згідно з цим Договором (п. 2.1.2); отримувати від Залізниці переліки витрат, податкові накладні, первинні документи, що підтверджують факт виконання робіт або надання послуг: накладні, накопичувальні картки, відомості плати за користування вагонами та квитанції різних зборів ГУ-57 (п. 2.1.3).

Відповідно до п. 2.2.2 Договору, Залізниця зобовязана приймати до перевезення та видавати вантажі Вантажовласника, подавати під навантаження/вивантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, повязані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Приписами п. 2.3.1. Договору встановлено, що Залізниця має право вимагати від Вантажовласника належного виконання останнім своїх зобовязань згідно з цим Договором.

Згідно із п. 2.4.1 Договору, Вантажовласник зобовязаний предявляти Залізниці у визначений термін місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження/вивантаження вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу. За домовленістю сторін проводити оформлення замовлень на перевезення вантажів в електронному вигляді.

Пунктом 7.1 сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і діє 3 роки.

Договір підписаний та скріплений печатками без заперечень обома сторонами.

Додатком № 1 до договору, сторонами погоджено тарифи на послуги (роботи, операції).

Статтею 71 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457, (далі - Статут), визначено взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.) встановлено, що усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість.

Проте, щодо нарахування плати за користування вагонами статтею 119 Статуту залізниць встановлений спеціальний порядок, в тому числі і відносно вагонів, затриманих на підходах до станції призначення.

Правила користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 29.05.1999р., (Далі Правила користування) є спеціальною правовою нормою, яка визначає порядок і умови користування вагонами та контейнерами, в тому числі затриманими на підходах до станції призначення, порядок обліку часу користування, порядок визначення плати за користування на підставі відомостей користування вагонами і контейнерами.

Як вбачається з матеріалів справи, станціями затримки Нігин, Ярмолинці, Дунаївці Південно-Західної залізниці оформлено акти форми ГУ-23-а, акти форми ГУ-23, на підставі яких за час знаходження спірних вагонів на станції затримки позивачем розрахована плата за користування вагонами за відомостями ф. ГУ-46 у загальній сумі 216 492,48грн.

Також позивачем до матеріалів справи надано памятки про подавання вагонів №№348, 349, 624, 625, 626, 628, 643, 641, 655, 658, 657, 667, 666, 358, 694, 693, 691, 653, 711, 716, 717, 718, 750, 746, 747, 758, 757, 752, 759; памятки про забирання вагонів №№334, 335, 336, 603, 605, 622, 623, 617, 619, 635, 636, 641, 348, 666, 667, 664, 633, 689, 693, 695, 732, 733, форми ГУ-45; повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами № 320, 321, 581, 583, 599, 600, 594, 596, 611, 612, 617, 332, 643, 644, 641, 609, 667, 671, 672, 709, 710.

За приписами діючого законодавства, облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення.

Пунктами 3.1., 3.2. Договору про розрахунки визначено, що Відповідач здійснює попередню оплату залізниці на відповідний рахунок. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. Послуги вантажовласнику за договором надаються за наявності попередньої оплати на його особовому рахунку. Сума попередньої оплати на особовому рахунку вантажовласника визначається із розрахунку середньодобового обсягу перевезень за відпрацьовані дні попереднього або поточного місяця. Сторони погодили розмір попередньої оплати у сумі середньодобового обсягу перевезень за пять діб.

Виходячи з аналізу п. 3.3. Договору про розрахунки Залізниця на підставі перевізних документів накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) тощо, (оформлених у паперовому або електронному вигляді) відображає відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами (контейнерами), штрафи, пеню) в особовому рахунку Відповідача, як використані ним за відповідно надані Залізницею послуги. Тобто ті, що підтверджені належним чином оформленими документами та погоджені Відповідачем.

Одночасно, за приписами пункту 3 Правил користування облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 Правил користування встановлено, що відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Відповідно до п. п. 1, 3 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334) при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства.

Підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів на шляху перевезення, є акт загальної форми ГУ-23 або у разі затримки на підходах до станції призначення форми ГУ-23а, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, відповідно до Правил складання актів, Правил користування вагонами і контейнерами.

В даному випадку, доказом затримання вагонів з причин, що залежать від відповідача можуть бути акти загальної форми (форма ГУ-23), складені ст. Дунаївці, ст. Ярмолинці Південно-Західної залізниці, оскільки відповідно до п. 3 Правил складання актів вказаний акт повинен складатися безпосередньо під час виявлення обставин, що зумовили складання даного акта, для засвідчення саме цих обставин.

Відповідно до п.8 Правил користування, визначено, що у разі затримки вагонів з причин, які залежать від вантажовласника складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, акти загальної форми (форма ГУ-23), які повинні складатися попутною станцією (ст. Дунаївці, ст. Ярмолинці Південно-Західної залізниці), відсутні. Наразі, акти форми ГУ-23а є лише обліком часу перебування вагонів на коліях даної станції та не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовласника (відповідача).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що акти про затримку вагонів (форма ГУ-23а) № 61 від 29.04.15р. (початок затримки вагонів 45 одиниць), № 59 від 05.05.15р. (закінчення затримки вагонів 45 одиниць), так само, як і акти (форма ГУ-23а) №63 від 03.05.15р. (початок затримки вагонів 57 одиниць) та № 60 від 05.05.15р. (закінчення затримки вагонів 57 одиниць), №9 від 03.05.15р. (початок затримки вагонів 57 одиниць), №10 від 05.05.15р. (закінчення затримки вагонів 57 одиниць), акт №62 від 03.05.15р. та №61 від 06.05.15р., акт №28 від 05.05.15р. та №30 від 07.05.15р., акт №64 від 09.05.15р. та №62 від 11.05.15р., акт №67 від 11.05.15р. (початок затримки вагонів 15 одиниць), акт №67 від 14.05.2015р. (закінчення затримки вагонів 15 одиниць) акт №69 від 13.05.15р. та №66 від 14.05.15р. (25 вагонів), акт № 71 від 16.05.15 та № 72 від 18.05.15р. ( 43 вагона), акт №70 від 14.05.15р. та №70 від 18.05.15р., є належними доказами для стягнення плати за користування вагонами. Крім того, додані документи за відомостями №13050334, № 14050350, №08050318, які містяться в матеріалах справи, взагалі не містять актів форми ГУ-23а.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наявні у матеріалах справи акти загальної форми (ГУ-23), складені станцією Нігин Південно-Західної залізниці. Дослідивши зазначені акти, колегією суддів встановлено, що в останніх, зокрема зазначено, що вагони на станції призначення затримані в очікуванні під вантажні операції ...з вини клієнта…. Втім, про якого-саме клієнта йдеться в актах не зазначено, оскільки, як вбачається із наданих позивачем на вимогу апеляційного суду доказів, клієнтами позивача окрім відповідача були й Ф.О.П. ОСОБА_5, ТОВ Трия, ТОВ Ферромет 1 , ТОВАВТАРК, ТОВ Авгіт Україна, ПП Кастеп, ТОВ ВКГірничодобувна промисловість. Одночасно, відповідно до заявок (угод), які надані до матеріалів справи період дії останніх складає: 02.03.2015р. 30.06.2015р., 05.03.2015р. 30.06.2015р. та з 15.01.2015р. 30.06.2015р., тобто в період затримання вагонів відповідача (квітень травень 2015р.)

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що залізничні підїзні колії, на які мали подаватися спірні порожні вагони, належать не Відповідачу, а Державному підприємству Нігинський карєр та Відкритому акціонерному товариству Подільські товтри, з якими позивачем укладено Договори про експлуатацію залізничної підїзної колії при станції Нігин Південно-Західної залізниці № 899 від 29.04.2009р. та №400 від 02.08.2010р. В свою чергу, саме у зазначених договорах врегульовані питання порядку подачі на підїзну колію та забирання з неї усіх вагонів; часу перебування вагонів на підїзній колії під вантажними операціями; порядку та обсягу послуг, які має сплачувати власник цієї колії залізниці.

Зокрема, п. 16 договорів № 899 та №400 визначено, що плату за користування вагонами сплачує саме власник підїзної колії, що повністю кореспондується із приписами ст. 73 Статуту, за якою відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом несе підприємство, якому належить підїзна колія.

При цьому, ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.03.2016р., позивача зобовязано надати, зокрема: докази зайнятості підїзної колії на час складання відповідних доказів про затримання вагонів. Наразі, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження своєї правової позиції та не доведено, що інші спірні вагони затримувались саме через зайнятість колії вагонами відповідача.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, так і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 20 ГК України, яка кореспондується зі ст.16 ЦК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів/кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення плати за користування вагонів у сумі 216 492,48 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належним чином підстави для стягнення цієї суми.

У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення плати за користування вагонів у сумі 216 492,48 грн., нарахування пені у розмірі 62 479,47грн., 3% річних у розмірі 3 647,75грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 766,96грн. є безпідставним.

Крім того, діюче транспортне законодавство розмежовує залізничні вагони не тільки за їхніми технічними характеристиками та можливостями перевезення відповідних вантажів (напіввагони, контейнеровози, обкотишовози, тощо), але й за їхнім юридичним статусом, на вагони інвентарного парку залізниць та власні (орендовані) вагони (далі власні вагони).

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, частина вагонів, про які йдеться у позові, прямували на адресу Відповідача у порожньому стані і за своїм юридичним статусом є власними вагонами, що належать іншим особам.

Наполягаючи на стягненні з Відповідача спірної плати, позивач посилається на ч. 2 ст.119 Статуту. Однак, за диспозицією цієї норми, зазначена плата у розмірі 50% щодо власних вагонів може вноситися за час затримки цих вагонів на станціях призначення і на підходах до них (тобто на коліях залізниць) лише за наявності одночасно двох умов: по-перше, що зазначені вагони затримані в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження; по-друге, що зазначені вагони затримані саме з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, частина затриманих залізницею вагонів були порожніми, тобто не надходили до відповідача для вивантаження чи перевантаження.

У контексті вище визначеного системного аналізу ч. 2 ст. 119 Статуту судова колегія вважає, що припис п. 6 Правил користування в частині, що визначає …усі порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, такими, що перебувають у користуванні вантажовласника…, - таким, що суперечить цій нормі Статуту. Тому, з огляду на норму ч. 2 ст. 4 ГПК України, цей пункт Правил користування апеляційним судом при розгляді справи не застосовується.

Крім того, відповідно до п. 5.6 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29 січня 2015 р. (зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 р. за № 168/26613), керування рухом власних вантажних вагонів здійснюється залізницями в порядку, установленому для вагонів інвентарного парку залізниць.

Тобто, саме залізниця (а не власник чи орендар вагонів) має організовувати порядок транспортування власних вагонів та регулювати обсяги транспортування цих вагонів таким чином, щоб забезпечити виконання узгоджених планів перевезень вантажів у цих вагонах та уникнути їх безпідставне простоювання і затримання.

З викладених вище підстав, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2015р. у справі №908/5653/15 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Вєномєт метал, м. Запоріжжя - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11 грудня 2015 р. у справі № 908/5653/15 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ до Приватного підприємства Вєномєт метал, м. Запоріжжя про стягнення суми основного боргу у розмірі 216 492,48 грн., 3 % річних у розмірі 3 647,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 3 766,96 та пені у розмірі 62 479,47 грн. відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 ) в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6, ) на користь Приватного підприємства Вєномєт метал (69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 50, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 725,38грн.

Господарському суду Запорізької області видати наказ у відповідності до вимог, які встановлені до виконавчого документу Законом України Про виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3