РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016Справа №910/7629/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРШПАГАТ"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 101 331,84 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Яровий О.В. (довіреність № б/н від 28.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРШПАГАТ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Телесистеми України" (відповідач) про стягнення 101 331,84 грн. заборгованості, з яких 79 715,62 грн. основного боргу, 1 070,15 грн. 3% річних, 3 114,71 інфляційних втрат та 17 431,36 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 22 від 01.07.2008, в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 порушено провадження по справі № 910/7629/16 та призначено її до розгляду на 26.05.2016.

24.05.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та заява про уточнення найменування відповідача.

26.05.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 26.05.2016 з'явився представник позивача та надав суду пояснення щодо обставин справи.

В судове засідання 26.05.2016 представник відповідача не з'явився, витребуваних документів не надав.

В судовому засіданні 26.05.2016 судом була розглянута заява позивача про уточнення найменування відповідача з Закритого акціонерного товариства "Телесистеми України" на Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України".

З наданих позивачем документів вбачається, що відбулась лише зміна найменування юридичної особи відповідача з Закритого акціонерного товариства " Телесистеми України " на Приватне акціонерне товариства "Телесистеми України", в зв'язку з чим, суд вважає за необхідне змінити найменування юридичної особи відповідача у справі № 910/7629/16 з Закритого акціонерного товариства "Телесистеми України" на Приватне акціонерне товариство " Телесистеми України".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016 змінено найменування відповідача на Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України", розгляд справи відкладено на 09.06.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

08.06.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а також письмові пояснення щодо нарахування пені.

08.06.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначив, що не заперечує проти основної заборгованості у розмірі 79 715,62 грн. та проти розрахунку 3% річних та інфляційних втрат. Однак, відповідач заперечує проти наданого позивачем розрахунку пені. Так, відповідач зазначає, що, по-перше, відповідно до умов укладеного між сторонами договору розмір пені не може перевищувати 10% від місячної вартості послуг, по-друге, відповідач зазначає про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення пені за лютий-квітень 2015 року. Відповідачем надано власний контр розрахунок пені, відповідно до якого розмір пені становить 4 526,85 грн.

У судовому засіданні 09.06.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 09.06.2016 не з'явився, однак у поданому через канцелярію суду відзиві просив розглянути справу за відсутності уповноваженого представника.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 09.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРШПАГАТ" (далі - виконавець) та Закритим акціонерним товариством "Телесистеми України" (назву якого було змінено на Приватне акціонерне товариство " Телесистеми України") (далі - замовник) укладено договір № 22 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання послуг з розташування на власних спорудах та обслуговування телекомунікаційного обладнання замовника згідно переліку обладнання та місць утримання, які зазначені у Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість послуг, що надаються, виконавцем замовнику за цим Договором, вказується сторонами в Додатку № 1 до Договору.

Вартість спожитої електроенергії визначається по її фактичному споживанню за даними обліку електролічильника (п. 3.2 Договору).

Згідно з п. 3.4 Договору, щомісячно, до 10-го числа місяця, наступного за звітним (місяцем оплати) виконавець надає замовнику два примірники Акту здачі-приймання наданих послуг, що підписуються уповноваженими представниками сторін.

Послуги оплачуються замовником на підставі Акту здачі-приймання наданих послуг і рахунку на оплату послуг протягом 10 банківських днів з дати підписання сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг та отримання відповідного рахунку (п. 3.5 Договору).

Положеннями п. 7.1 Договору встановлено, що строк дії договору - з дати укладення до 31 травня 2011 року з можливістю подальшої пролонгації. За місяць до закінчення строку дії Договору, сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблене, договір вважається автоматично продовженим на кожні наступні 11 місяців.

Додатковою угодою № 3 від 01.01.2010 до Договору, сторони погодили, що Додаток № 3 до Договору вважається таким, що набув чинності.

У вказаному Додатку № 3 до Договору сторони встановили, що загальна щомісячна вартість послуг по обслуговуванню обладнання за цим Договором становить 6500,00 грн.

Позивач, на виконання умов Договору надав відповідачу послуги на суму 86 953,93 грн., що підтверджується Актами надання послуг № 156 від 28.02.2015 на суму 7 619,46 грн., № 291 від 31.03.2015 на суму 7759,72 грн., № 449 від 30.04.2015 на суму 7770,20 грн., № 656 від 31.05.2015 на суму 8 075,94 грн., № 936 від 30.06.2015 на суму 8 087,75 грн., № 1223 від 31.07.2015 на суму 8 283,74 грн., № 1434 від 31.08.2015 на суму 6 857,12 грн., № 1536 від 30.09.2015 на суму 6500,00 грн., № 1635 від 31.10.2015 на суму 6 500,00 грн., № 1717 від 30.11.2015 на суму 6500,00 грн., № 1823 від 31.12.2015 на суму 6500,00 грн., № 52 від 31.01.2016 на суму 6500,00 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що відповідач вчасно та у повному обсязі не здійснив оплату за надані позивачем послуги, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 79 715,62 грн. У зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем також нараховано 3% річних у розмірі 1 070,15 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 114,71 грн., а також 17 431,36 грн. пені.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Позивачем, відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства, надано відповідачу послуги на суму 86 953,93 грн. за період з лютого 2015 по січень 2016, що підтверджується долученими до матеріалів справи Актами надання послуг за спірний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.5 Договору, послуги оплачуються замовником на підставі Акту здачі-приймання наданих послуг і рахунку на оплату послуг протягом 10 банківських днів з дати підписання сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг та отримання відповідного рахунку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства України лише частково розрахувався за надані позивачем послуги, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 79 715,62 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач у строки, визначені п. 3.5 Договору оплату наданих позивачем послуг у повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим, заборгованість за вказаним договором складає 79 715,62 грн.

Крім того, у поданому відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує проти суми основного боргу у розмірі 79 715,62 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 79715,62 грн. підтверджується матеріалами справи, не заперечується відповідачем, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 1070,15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3 114,71 грн.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач не заперечив проти наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, встановив, що останні є арифметично вірними, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у розмірі, заявленому позивачем.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені у розмірі 17 431,36 грн., то суд зазначає наступне.

Із розрахунку пені, наданого позивачем вбачається що останнім нараховано пеню наступним чином: за лютий 2015 на суму 382,15 грн. за період з 10.03.2015 по 10.02.2016, за березень 2015 на суму 7759,72 за період з 10.04.2015 по 10.02.2016, за квітень 2015 на суму 7770,20 грн. за період з 10.05.2015 по 10.02.2016, за травень 2015 на суму 8075,94 грн. за період з 10.06.2015 по 10.02.2016, за червень 2015 на суму 8087,75 грн. за період з 10.07.2015 по 10.02.2016, за липень 2015 на суму 8283,74 грн. за період з 10.08.2015 по 10.02.2016, за серпень 2015 на суму 6857,12 грн. за період з 10.09.2015 по 10.02.2016, за вересень 2015 на суму 6500,00 грн. за період 10.10.2015 по 10.02.2016, за жовтень 2015 на суму 6500,00 грн. за період з 10.12.2015 по 10.02.2016, за листопад 2015 на суму 6500,00 грн. за період з 10.12.2015 по 10.02.2015, за грудень 2015 на суму 6500,00 грн. за період 10.01.2016 по 10.02.2016, за січень 2016 на суму 6500,00 грн. за 10.02.2016.

Відповідач, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку пені зазначає, що умовами договору розмір пені обмежений 10% від розміру місячної вартості послуг. Крім того, відповідач зазначає про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення пені за лютий-квітень 2015 та надає власний контррозрахунок пені, відповідно до якого розмір пені становить 4 526,85 грн.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені передбачена сторонами у п. 4.1 Договору, відповідно до якого у випадку несвоєчасної оплати за послуги, що сталася з вини замовника, він сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки рефінансування НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше ніж 10% від розміру місячної вартості за послуги.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Отже, пеня - це санкція, що триває у часі та розраховується за кожен день невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даний шестимісячний строк визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції, якщо інший період не встановлено законом або договором (п 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Зі змісту п. 4.1 Договору вбачається, що в даному випадку нарахування пені за прострочення оплати має здіснюватися за кожним актом надання послуг окремо (з огляду на встановлений договором строк оплати) протягом 6 місяців з моменту виникнення прострочення по кожному платежу. Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч.1); за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5).

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права (Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2014).

Так, не підлягає стягненню пеня, нарахована протягом саме того періоду, який знаходиться поза межами річного строку позовної давності.

За Актами надання послуг № 156 від 28.02.2015 та № 291 від 31.03.2015, щодо яких підлягає застосуванню строк позовної давності, частина шестимісячного періоду, за який нараховується пеня, знаходиться поза межами строку позовної давності.

Це період: по Акту № 156 від 28.02.2015 з 14.03.2015 (початок періоду прострочення оплати) по 24.04.2015 (рік до подачі даного позову до суду), по Акту № 291 від 31.03.2015 з 15.04.2015 (початок періоду прострочення оплати) по 24.04.2015 (рік до подачі даного позову до суду).

З урахуванням зазначених вимог, а також з урахуванням заявленого позивачем клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, судом здійснено перерахунок пені, та відраховано пеню заявлену за вказаними вище Актами надання послуг № 156 від 28.02.2015 та № 291 від 31.03.2015, що знаходиться за межами строку позовної давності.

Крім того, суд зазначає, що позивачем невірно визначений початок прострочення виконання зобов'язання та строк нарахування пені.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Також судом враховано, що умовами Договору сторони обмежили максимальний розмір пені та встановили, що розмір пені не може бути більшим, ніж 10% від розміру місячної вартості наданих послуг. Оскільки розмір місячної вартості послуг становить 6500,00 грн. (Додаток № 3 до Договору), то розмір пені не може перевищувати 650,00 грн. за прострочення виконання зобов'язання по кожному акту надання послуг окремо.

За розрахунком суду, здійсненим відповідно до викладеного вище, розмір пені становить 5 951,95 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телесистеми України" (02154, м. Київ, бул. Русанівський, буд. 7, код 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІМЕРШПАГАТ" (08300, м. Бориспіль, вул. Шевченка, буд. 100, код 34284250) 79715,62 грн. основного боргу, 1070,15 грн. 3% річних, 3114,71 інфляційних втрат, 5 951,95 грн. пені та 1348,18 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2016.

Суддя С.О. Турчин