КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа№ 910/28101/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі

судового засідання: Романовій М.Ю.

за участі представників сторін:

позивача Ткаченко К.В. дов. від 23.03.2016 № 01.3.1-12/21-2016;

Козуба Б.Ю. дов. від 04.04.2016 №01.3.1-12/38-2016;

Повар О.М. дов. від 28.12.2016 № 01.3.1-12/79-2015.

відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Златобанк" особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на ліквідацію В.І. Славінського

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015

у справі № 910/28101/15-г (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія

"Міжнародні авіалінії України"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

про стягнення заборгованості в сумі 62 817 588,31 грн.

за Договором банківського рахунку

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Златобанк» (надалі - відповідач) про стягнення 62 817 588,31 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору банківського рахунку № 1588-ЮР від 12.08.2012 та Договору банківського рахунку № 1588-ЮР від 05.07.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 № 910/28101/15-г у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним Рішенням, відповідач ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію В.І. Славінського звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 № 910/28101/15 «змінити, в позові ПрАТ "Міжнародні Авіалінії України" відмовити повністю з підстав, зазначених у апеляційній скарзі АТ "Златобанк".»

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2016 для розгляду даної апеляційної скарги було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л..

За Ухвалою КАГС від 26.02.2016 № 910/28101/15 апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб апеляційну скаргу на Рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 по даній справі було повернуто без розгляду на підставі п. 4. ст. 97 ГПК України.

За Ухвалою Вищого Господарського суду України від 27.04.2016 № 910/28101/15 касаційну скаргу ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було задоволено, Ухвалу КАГС від 26.02.2016 № 910/28101/15 скасовано, справу № 910/28101/15 передано до Київського апеляційного господарського суду для розгляду по суті.

16.05.2016 до Київського апеляційного господарського суду надійшла справа № 910/28101/15.

За Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.05.2016, для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Гаврилюка О.М., Рудченка С.Г..

Ухвалою КАГС від 02.06.2016 № 910/28101/15-г порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Гаврилюка О.М., Рудченка С.Г.) та призначено судове засідання на 16.06.2016.

Позивач ПрАТ "Міжнародні Авіалінії України" у Відзиві, поданому через канцелярію КАГС 15.06.2016, просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 № 910/28101/15-г без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

У судове засідання від 16.06.2016 представник відповідача ПАТ «Златобанк» особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію В.І. Славінського не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про його належне повідомлення свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №09-33/23496/16.

Враховуючи, що присутні представники позивача не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представника відповідача, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.08.2010 між спільним ЗАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», яке перейменоване в ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (надалі - МАУ, Клієнт, позивач), та ПАТ «Златобанк» (надалі - Банк, відповідач) укладено Договір банківського рахунку № 1588-ЮР (надалі по тексту - Договір РКО-1).

Відповідно до пункту 1.1 Договору РКО-1, Банк відкриває Клієнту поточний/рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті (надалі - рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, в тому числі здійснює функції розрахункової палати та отримує плату за обслуговування Клієнта згідно з тарифами на операції та послуги по розрахунково-касовому обслуговуванню юридичних осіб в Банку, які передбачені в Додатку №1 до даного Договору.

Додатковою угодою від 16.01.2012р. до Договору РКО-1 сторони погодили умови розрахункового обслуговування позивача за допомогою системи електронних платежів АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК».

Як зазначено в п. 4.1 Договору РКО-1, за допомогою АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» Клієнт може здійснювати підготовку платежів (по Україні та міжнародних) та заявок на купівлю/продаж безготівкової іноземної валюти (проведення конверсійних операцій) і відсилання їх до Банку телефонними каналами зв'язку або каналами мережі Інтернет, прийом банківських виписок за рахунками, отримання довідкової інформації.

Згідно з п. 7.1 Договору РКО-1, цей договір є укладеним на невизначений строк і набуває чинності з дня його підписання сторонами. Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 7.2 Договору РКО-1).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Договір РКО-1 є чинним та сторони не вживали заходів для припинення його дії.

В подальшому, 05.07.2013 під час дії Договору РКО-1, позивач та відповідач уклали Договір банківського рахунку № 1588-ЮР (надалі - Договір РКО-2), у відповідності з пунктом 1.1 якого, Банк відкриває Клієнту поточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті (надалі - Рахунок) на підставі окремої/их заяви/заяв Клієнта, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування Клієнта з використанням платіжних інструментів відповідно до чинного законодавства України та умов цього договору, а Клієнт здійснює оплату наданих Банком за цим Договором послуг згідно з Тарифами на послуги на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Банку, які передбачені в Додатку 1 до даного Договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору РКО-2, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного календарного року, який обліковується з дати відкриття Рахунку за заявою Клієнта, або до моменту настання випадків закриття Рахунку, передбачених цим Договором та чинним законодавством України. Якщо за 30 днів до строку припинення дії Договору жодна із сторін письмово не заявить свої пропозиції щодо зміни чи його припинення, Договір вважається продовженим на діючих в поточному році умовах ще на один рік. Термін дії Договору на кожний наступний рік продовжується в аналогічному порядку.

Матеріали справи не містять доказів припинення дії Договору РКО-2.

Таким чином, між позивачем та Банком укладено два договори банківського рахунку (Договір РКО-1 та Договір РКО-2), які наразі є чинними та жоден з яких не містить положень, що укладений на заміну іншого.

Як стверджував позивач, банк, всупереч умовам Договору РКО-1, Договору РКО-2 та положенням чинного законодавства України, тривалий час безпідставно не виконує/несвоєчасно виконував розрахункові документи позивача, що завдало останньому збитків, з позовом про відшкодування яких позивач звернувся до Господарського суду міста Києва.

Крім того, позивач просив суд стягнути з банка пеню, 3 % річних та інфляційні втрати за порушення строків виконання платіжних доручень позивача в національній та іноземній валютах, а також стягнути з банка залишки коштів на рахунках позивача у банку.

Як свідчать матеріали справи, що впродовж серпня 2014 року - лютого 2015 року позивач за допомогою системи електронних платежів АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» надав в операційний час Банку 35 (тридцять п'ять) платіжних доручень в національній валюті України, 10 (десять) платіжних доручень в доларах США та 5 (п'ять) платіжних доручень в євро, що мали бути виконані банком в день їх надходження.

Відповідно до пункту 22.7 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Згідно з пунктом 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, з наступними змінами та доповненнями, порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в Договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Пунктом 3.6 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 № 216, з наступними змінами та доповненнями (надалі - Положення про переказ коштів в іноземній валюті) встановлено, що уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення платника в іноземній валюті або банківських металах, якщо операція, яку проводить платник, не відповідає вимогам валютного законодавства. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах у порядку, передбаченому пунктом 3.7 цієї глави.

Згідно з пунктом 3.7 Положення про переказ коштів в іноземній валюті, уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо платник не надав документи і відомості, що потрібні для з'ясування суті діяльності, фінансового стану, або умисно подав неправдиві відомості про себе. Уповноважений банк повертає платнику платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах без виконання і на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа уповноваженого банку.

Уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення платника в іноземній валюті або банківських металах, якщо операція, яку проводить платник, підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». Уповноважений банк повертає платникові платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах без виконання і на зворотному боці платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на абзац другий частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму»), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа уповноваженого банку (пункт 3.8 Положення про переказ коштів в іноземній валюті).

Як встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу ані про наявність підстав для невиконання/несвоєчасного виконання Банком, поданих впродовж серпня 2014 року - лютого 2015 року платіжних доручень позивача, ані про повернення позивачу таких доручень із роз'ясненням причин повернення, як того вимагає чинне законодавство, що свідчить про порушення банком умов Договорів РКО-1, РКО-2 та підтверджує доводи позивача про прострочення банком зобов'язань з виконання доручень позивача на переказ коштів в національній та іноземній валютах.

Таким чином, суд першої інстанції, з огляду на встановлені факти, дійшов вірного висновку про порушення Банком строків виконання доручень позивача на переказ коштів в національній та іноземній валютах, що були надані Банку з використанням системи електронних платежів впродовж серпня 2014 року - лютого 2015 року у кількості 35 (тридцять п'ять) платіжних доручень в національній валюті України (зокрема, платіжне доручення № 2048 від 01.09.2014 на 30 000 000,00 грн., платіжне доручення № 2536 від 28.10.2014 на 1 005 020,31 грн., платіжні доручення №№ 2862-2870 від 08.12.2014 на загальну суму 18 274 437,75 грн.), 10 (десять) платіжних доручень в доларах США (зокрема, платіжне доручення № 3763 від 14.10.2014 на 224 164,00 дол. США, платіжне доручення № 4297 від 13.11.2014 на 294 910,00 дол. США, платіжне доручення № 228 від 05.02.2015 на 800 000,00 дол. США) та 5 (п'ять) платіжних доручень в євро (зокрема, платіжне доручення № 3837 від 15.10.2014 на 100 000,00 євро, платіжне доручення № 3981 від 29.10.2014 на 240 000,00 євро).

Як зазначено місцевим господарським судом, банк, який прострочив виконання доручення клієнта на переказ коштів, зобов'язаний сплатити такому клієнту пеню (пункт 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), 3 % річних, інфляційні втрати (стаття 625 Цивільного кодексу України) та відшкодувати збитки (стаття 623 Цивільного кодексу України).

За висновком колегії суддів, суд першої інстанції обгрунтовано визначив, що невиконання Банком платіжних доручень МАУ завдало позивачу збитків як реальних, так і у вигляді упущеної (втраченої) вигоди.

Так, розрахунками, що надані позивачем, невиконання/несвоєчасне виконання Банком розрахункових документів позивача завдало останньому реальних збитків у розмірі 20 399 147,29 грн., якими є: 549 047,26 грн. штрафні санкції, сплачені позивачем на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на підставі Договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування від 01.01.2014р., у зв'язку з порушенням Банком строків виконання платіжних доручень позивача № 2724 від 14.11.2014р., №№ 2862-2864 від 08.12.2014р.; 5 813,84 доларів США та 64 250,93 євро процентів, сплачених позивачем за укладеним з Банком кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012р., у зв'язку з порушенням Банком строків виконання заяв позивача на купівлю валюти для погашення тіла кредиту у лютому 2015 року; 470 008,80 грн. пенсійного збору, банківської комісії за операціями з купівлі-продажу валюти та різниці між курсом купівлі та продажу іноземної валюти, у зв'язку з невиконанням Банком платіжного доручення позивача № 4098 від 05.11.2014р. про переказ на користь компанії Aviation Capital Group Corp. (США) 373 141,80 доларів США; 17 775 939,04 грн. валютних втрат за операціями, які позивач, у зв'язку з безпідставною відмовою Банку та блокуванням на Рахунку 24 000 000,00 грн. був змушений проводити через інші фінансові установи за значно більшим валютним курсом.

Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за Договорами РКО-1, РКО-2, зокрема, невиконання Банком платіжного доручення МАУ № 2048 від 01.09.2014р., позивачу заподіяно збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди у розмірі 3 (три) мільйони доларів США.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що Платіжним дорученням № 2048 від 01.09.2014 позивач ініціював переказ 30 000 000,00 грн. з рахунку в Банку на власний рахунок в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», з метою придбання валюти та погашення за укладеними МАУ з компаніями PENNYLANE - COMЕRCIO INTERNACIONAL LDA, JUNAX SHARES LIMITED та GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAСIONAIS LDA лізинговими договорами заборгованості у розмірі 1 536 671,79 доларів США, як це передбачено Договорами про врегулювання від 01.09.2014.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання Банком Платіжного доручення позивача № 2048 від 01.09.2014. Дане доручення не було також повернуте банком позивачу із роз'ясненням причин невиконання, як того вимагає чинне законодавство.

Відтак, непроведення банком ініційованого позивачем переказу в умовах достатності коштів на рахунках призвело до втрати позивачем права на отримання знижок по лізинговим платежам на суму 3 000 000 мільйони доларів США, що свідчить про заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди на відповідну суму.

У той же час, згідно висновків місцевого господарського суду, з якими погоджується колегія суддів, незважаючи на документальне підтвердження та обґрунтованість розрахунку позивачем пені, 3% річних, інфляційних втрат та збитків, вимога про їх стягнення з банку не підлягає задоволенню. При цьому, місцевим господарським судом зазначено про таке.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015р. № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) прийнято Рішення від 13.02.2015р. № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято Рішення від 13 травня 2015 року № 99, «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського Валерія Івановича строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13 травня 2015 року до 12 травня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.05.2015 № 100 внесено зміни до Рішення виконавчої дирекції Фонду від 13.05.2015 № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно з даним Рішення ліквідація в АТ «ЗЛАТОБАНК» здійснюється один рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Під кредитором (пункт 5 частини 1 статті 2 Закону) розуміється юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Згідно зі статтею 45 Закону, в редакції на момент відкликання в Банку банківської ліцензії та прийняття рішення про його ліквідацію, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Як зазначено у частині 1 статті 49 Закону, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (частина 8 статті 49 Закону).

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання статті 45 Закону, у встановлений законодавством строк, позивач звернувся до банку із Заявою про задоволення вимог кредитора № 01-19-187 від 17.06.2015.

03.09.2015 виконавчою дирекцією Фонду затверджено Реєстр акцептованих вимог кредиторів Банку.

У відповідності до Витягу із реєстру акцептованих вимог кредиторів Банку станом на 26.10.2015, акцептована сума вимог позивача складає 23 169 012,95 грн. та включає лише залишок коштів на рахунках позивача у Банку станом на 14.05.2015.

Місцевий господарський суд, зважаючи на те, що до Реєстру акцептованих вимог кредиторів банку не включені вимоги позивача до банку в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та збитків, і відповідне невключення у судовому порядку позивачем не оскаржене, дійшов обґрунтованого висновку, що такі вимоги є погашеними в силу приписів частини 8 статті 49 Закону та не підлягають задоволенню при розгляді даної справи.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Листом від 26.11.2014 за № 1, що був доданий до Претензії позивача від 26.11.2014 № 4.2.10.71, та отриманий Банком 27.11.2014, тобто до запровадження в Банку тимчасової адміністрації, позивач, на підставі ст. 601 ЦК України, здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог до банку в частині відшкодування Банком 3 000 000,00 доларів США збитків (упущеної вигоди) за невиконання Платіжного доручення № 2048 від 01.09.2014 в рахунок погашення тіла кредиту (основного боргу) за Кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012 у розмірі 3 000 000,00 доларів США.

При цьому, місцевим господарським судом вірно зауважено, що станом на час вирішення спору у господарському суді міста Києва, правочин зарахування сторонами не оскаржений, доказів визнання його недійсним у судовому порядку сторонами не надано, тобто, в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України такий договір є дійсним, а також відсутність критерій нікчемності, визначених ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд дійшов вірного висновку про те, що такий правочин створює визначені ним правові наслідки для сторін.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно положень статті 601 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 203 Господарського кодексу України, зобов'язання Банку з відшкодування МАУ 3 000 000,00 доларів США збитків (упущеної вигоди) за невиконання Платіжного доручення №2048 від 01.09.2014 та зобов'язання МАУ з повернення Банку основного боргу (тіла кредиту) за Кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012 у розмірі 3 000 000,00 доларів США є припиненими.

Серед іншого, місцевий господарський суд дійшов висновку, що не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з банку 23 169 012,95 грн. залишків його коштів на рахунках у банку. З огляду на те, що тимчасова адміністрація у Банку запроваджена з 14.02.2015, а з 14.05.2015 банк ліквідується, то будь-які вимоги позивача як кредитора банку поза межами процедури ліквідації задоволенню не підлягають.

Крім того, як свідчать матеріали справи, Фондом акцептовані вимоги позивача до банку в частині 23 169 012,95 грн. залишків коштів, що перебували на рахунках позивача у банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Заявою від 21.10.2015 № 01.3.1-10/228 позивач правомірно здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог до Банку в частині повернення наявних на рахунках МАУ в Банку коштів, що на 21.10.2015р. за офіційним обмінним курсом Національного банку України еквівалентні 1 053 667,28 доларам США, проти вимоги Банку про погашення МАУ тіла кредиту (основного боргу) за Кредитним договором у розмірі 1 053 667,28 доларів США.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, зобов'язання МАУ з повернення Банку 1 053 667,28 доларів США кредитних коштів, і зобов'язання Банку з повернення МАУ 23 169 012,95 грн. залишків коштів на рахунках, що на дату зарахування (21.10.2015) становлять 1 053 667,28 доларів США, є припиненими.

Враховуючи вищевикладене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ПАТ "Златобанк" у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що останній погоджується з резолютивною частиною рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015р. №910/28101/15 про відмову в позові, проте, не погоджується в цілому із мотивами, з яких суд відмовив в задоволенні позову, вважає його необґрунтованим, винесеним з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, відповідач вказує на невідповідність висновку суду першої інстанції про обґрунтованість розрахунку Позивачем пені та 3% річних за прострочення виконання Банком платіжних доручень в національній валюті фактичним обставинам справи та вимогам п. 8.4 ст. 8, п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Непоширення дії Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на перекази за межі України.

Крім того, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправомірності висновку суду першої інстанції про завдання позивачу збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди на суму три мільйони доларів США.

Недослідження судом першої інстанції обставин зарахування позивачем зустрічних вимог до відповідача у розмірі 3 000 000,00 доларів США. Зокрема, неоднорідності зарахованих позивачем вимог, ненастання строків виконання зобов'язань, які припинені зарахуванням, а також, безпідставності зарахування позивачем зустрічної однорідної вимоги до банку в частині повернення наявних на рахунках позивача в банку коштів проти вимоги банку про погашення позивачем рівнозначної суми кредиту за Кредитним договором.

Колегія суддів, з огляду на доводи апеляційного оскарження, дослідивши матеріали даної справи, вважає за важливе звернути увагу на наступне.

Ствердження скаржника, покладені в основу прийнятого рішення, що розрахунки позивача в частині пені та 3% річних, які мають бути стягнуті з банку за неналежне виконання останнім розрахункових документів позивача в національній валюті України, за оцінкою колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки при визначенні періодів прострочення виконання платіжних доручень, позивачем не враховані положення п. 8.4 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» щодо виконання банком міжбанківського переказу в строк до трьох операційних днів та положення п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, щодо тридцятиденного строку, протягом якого платіжне доручення може бути виконане банком.

Відповідно до п. 8.4 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.

Вказані положення закону встановлюють граничні строки для здійснення міжбанківського (внутрішньобанківського) переказу коштів, перевищувати які банк не має права.

Як встановлено п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Відтак, якщо інше не встановлено в договорі між банком та клієнтом, банк зобов'язаний виконати платіжне доручення клієнта, що надійшло в операційний час банку, в день його надходження.

Граничні строки здійснення міжбанківського (внутрішньобанківського) переказу коштів мають враховуватися сторонами у випадках встановлення у договорах більших строків для виконання платіжних доручень, ніж ті, що передбачені п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та у будь-якому разі не можуть перевищувати трьох операційних днів (для міжбанківського переказу) і двох операційних днів (для внутрішньобанківського переказу). Вказане підтверджується і Листом Національного банку України від 05.03.2009 № 25-113/592-3302, в якому Національний банк України зазначив, що платіжні доручення клієнтів виконуються банком протягом цього ж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня і не можуть перевищувати два операційні дні для внутрішньобанківського переказу коштів, а для міжбанківського переказу коштів не можуть перевищувати три операційні дні або в інші строки, якщо це передбачено в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено два Договори на розрахунково-касове обслуговування: Договір банківського рахунку № 1588-ЮР від 12.08.2010 р. (далі - Договір РКО-1) та Договір банківського рахунку № 1588-ЮР від 05.07.2013 р. (далі - Договір РКО-2), обидва з яких є чинними та обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 2.3 Договору РКО-1 операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від Позивача протягом операційного часу (понеділок-четвер з 9-00 по 17-00, п'ятниця з 9-00 по 16-30, передсвяткові дні з 9-00 по 16-00, обідня перерва з 13-00 по 13-45), здійснюються Банком в день надходження документів. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, Банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до пункту 2.4 Договору РКО-1 Банк виконує платіжні доручення в іноземній валюті в межах строку, погодженого з Позивачем. Цей строк зазначається Позивачем у графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті.

Пунктом 2.5 Договору РКО-2 встановлено, що розрахункові документи Позивача приймаються до виконання Банком в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Платежі з рахунку Позивача проводяться за його дорученням на підставі розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня, на підставі розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються законодавством України, які надаються до Банку безпосередньо уповноваженою особою Позивача, та/або у формі електронних розрахункових документів, що передаються Позивачем по електронних каналах зв'язку за допомогою АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» або його Інтернет версії (пункт 2.6 Договору РКО-2).

Згідно з п. 2.8 Договору РКО-2 операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли від Позивача протягом операційного часу (понеділок-четвер з 9-00 по 16-00, п'ятниця з 9-00 по 16-00, передсвяткові дні з 9-00 по 16-00, передсвяткові дні (п'ятниця) з 9-00 по 15-00, обідня перерва з 13-00 по 13-45), здійснюються Банком в день надходження документів, при умові належного оформлення документів, необхідних для здійснення зазначених операцій відповідно до законодавства України та вимог Банку, і наявності достатніх коштів на рахунку. Операції за розрахунковими документами у гривні, які надійшли після операційного часу, Банк виконує не пізніше наступного робочого дня.

Як погоджено сторонами у пункті 2.11 Договору РКО-2, платіжні доручення Позивача в іноземній валюті виконуються Банком наступним чином: в доларах США: до 15.00 - виконуються в день отримання Банком платіжного доручення в іноземній валюті (далі - ПД), після 15.00 - на наступний банківський день; в Євро: до 13.00 - виконуються в день отримання Банком ПД, після 13.00 - на наступний банківський день; в російських рублях: до 13.00 - виконуються в день отримання Банком ПД, після 13.00 - на наступний банківський день; інші валюти: до 11.00 - виконуються в день отримання Банком ПД, після 11.00 - на наступний банківський день, але в усіх зазначених випадках - не раніше дати валютування.

Згідно з підпунктом 3.3.1 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Договору РКО-2 Банк бере на себе зобов'язання своєчасно здійснювати розрахункові операції Позивача згідно з вимогами чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Банк зобов'язаний за розпорядженням позивача видати або перерахувати з його рахунку кошти в день надходження до Банку відповідного розрахункового документа, за умови його подання в операційний час (підпункт 3.3.4 пункту 3.3 Договору РКО-1, підпункт 3.3.5 пункту 3.3 Договору РКО-2).

Таким чином, з огляду на вказані вище положення Договору РКО-1, Договору РКО-2 та чинного законодавства, Банк зобов'язаний виконувати розрахункові документи позивача не пізніше наступного операційного дня після їх отримання, що спростовує твердження скаржника про неправильність розрахунку позивачем пені та 3% річних через можливість здійснення банком міжбанківського переказу коштів у строк до 3-х операційних днів.

Крім того, відповідно до п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, з наступними змінами та доповненнями, банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки.

Вказаною нормою, посилання на яку міститься в апеляційній скарзі банку на оскаржуване рішення, встановлено не строк виконання платіжного доручення, як стверджує відповідач, а строк, протягом якого платіжне доручення може бути прийняте до виконання уповноваженим банком.

Відтак, якщо з моменту оформлення платіжного доручення до моменту його подання банку пройшло не більше тридцяти днів, таке доручення має бути прийняте банком та виконане у строк, встановлений п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», тобто, в операційний день надходження такого доручення до банку.

Невиконання банком прийнятого платіжного доручення клієнта після завершення тридцятиденного строку з дати його оформлення не звільняє банк від відповідальності за порушення строків виконання платіжного доручення та не припиняє нарахування передбаченої п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» пені, розмір якої, якщо інше не погоджено між банком та клієнтом, не може перевищувати 10% суми переказу.

Як вбачається з матеріалів справи, невиконані банком платіжні доручення позивача формувалися за допомогою системи електронних платежів АРМ «НОКК КЛІЄНТ-БАНК» та приймалися банком до виконання в межах 30-денного строку з дня їх формування, що спростовує твердження Банку про неправильність розрахунків пені та 3% річних в цій частині.

Крім того, відповідно до п. 22.7 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Матеріали справи не містять жодного платіжного доручення МАУ, що б було повернуте банком по причині закінчення 30-денного строку з дня виписки такого платіжного доручення. Більше того, матеріали справи не містять і розрахункових документів позивача, у виконанні яких банком було відмовлено з роз'ясненням причин такої відмови.

Неповернення банком розрахункових документів МАУ свідчить не лише про прийняття їх до виконання, а й про відсутність підстав для відмови у проведенні ініційованих позивачем платежів, що спростовує доводи банку про неможливість нарахування пені та 3% річних після закінчення 30-денного строку з дня виписки прийнятих до виконання, однак не виконаних та не повернутих позивачу платіжних доручень, та підтверджує законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в цій частині.

Щодо доводів скаржника про непоширення дії Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на перекази за межі України, колегія суддів, вважає за необхідне зазаначити, що у преамбулі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон про платіжні системи) вказано, що цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно зі ст. 5 Закону про платіжні системи суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Під учасником/членом платіжної системи (п. 1.43 ст. 1 Закону про платіжні системи) розуміється юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги.

Згідно з п. 1.29 ст. 1 Закону про платіжні системи, платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платіжні системи бувають внутрішньодержавні та міжнародні. При цьому, міжнародна платіжна система - платіжна система, в якій платіжна організація може бути як резидентом, так і нерезидентом і яка здійснює свою діяльність на території двох і більше країн та забезпечує проведення переказу коштів у межах цієї платіжної системи, у тому числі з однієї країни в іншу.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону про платіжні системи у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

З огляду на наведені вище положення Закону про платіжні системи, даний Закон встановлює відповідальність усіх суб'єктів переказу, що є учасниками внутрішньодержавних та міжнародних платіжних систем, незалежно від характеру ініційованого на території України переказу у випадку порушення суб'єктом переказу строків його здійснення. Оскільки норм про обмеження відповідальності суб'єктів переказу валютою платежу та/або місцем знаходження отримувача коштів за ініційованим на території України платежем Закон про платіжні системи не містить, даний Закон підлягає застосуванню при розрахунку пені за несвоєчасне виконання банками платіжних доручень клієнтів в іноземній валюті. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 04.05.2016 № 910/22500/15).

Враховуючи, що відповідач є суб'єктом переказу у розумінні Закону про платіжні системи та своєчасно не виконав ряд ініційованих позивачем на території України доручень про переказ коштів в іноземній валюті, до відповідача, як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, може та повинна бути застосована відповідальність, визначена п. 32.2 ст. 32 Закону про платіжні системи, незалежно від того в межах яких систем (внутрішньодержавних чи міжнародних) позивач такі перекази ініціював.

Крім того, у поданій апеляційній скарзі, скаржник вказує на неправомірність висновку суду першої інстанції про завдання позивачу збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди на суму три мільйони доларів США. Банк вважає безпідставним висновок місцевого господарського суду про те, що неналежне розрахунково-касове обслуговування позивача банком заподіяло позивачу збитків у вигляді трьох мільйонів доларів США упущеної (втраченої) вигоди, оскільки позивач не довів можливість реального отримання такої вигоди та матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності договірних відносин з лізингодавцями, документів про заборгованість.

Місцевим господарським судом встановлено, що 07.08.2013 р. між МАУ та компанією за законодавством Португальської Республіки PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA (далі - Лізингодавець-1) було укладено Генеральну угоду лізингу повітряних суден, яка доповнюється індивідуальними Договорами операційного лізингу від 07.08.2013 стосовно повітряних суден Боїнг 767 з серійними номерами виробника 25530, 25533 та 25536. Станом на 01.09.2014 загальна заборгованість МАУ перед Лізингодавцем-1 по лізинговим платежам за зазначеними Договорами складає 855 629,38 доларів США.

Також судом першої інстанції встановлено, що станом на 01.09.2014 позивач мав заборгованість з лізингових платежів перед кіпрською компанією JUNAX SHARES LIMITED (далі - Лізингодавець-2) у розмірі 236 000,00 доларів США та компанією за законодавством Португальської Республіки GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA (далі - Лізингодавець-3) у розмірі 749 542,85 доларів США.

З метою врегулювання вказаної вище заборгованості, між позивачем та лізингодавцями укладено наступні Договори: Договір про врегулювання від 01.09.2014 між МАУ та Лізингодавцем-1 (далі - Договір-1); Договір про врегулювання від 01.09.2014 між МАУ та Лізингодавцем-2 (далі - Договір-2); Договір про врегулювання від 01.09.2014 між МАУ та Лізингодавцем-3 (далі - Договір-3).

Згідно з умовами Договору-1 сторони погодили, що у випадку сплати МАУ заборгованості з лізингових платежів у розмірі 855 629,38 доларів США до 08.09.2014, компанія PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA надасть МАУ впродовж 2015-2016 років знижку по лізинговим платежам у розмірі 1 200 000,00 (один мільйон двісті тисяч) доларів США.

Згідно з умовами Договору-2 сторони погодили, що у випадку сплати МАУ заборгованості з лізингових платежів у розмірі 236 000,00 доларів США до 08.09.2014 р., компанія JUNAX SHARES LIMITED надасть МАУ впродовж 2015-2016 років знижку по лізинговим платежам у розмірі 500 000,00 (п'ятсот тисяч) доларів США.

Згідно з умовами Договору-3 сторони погодили, що у випадку сплати МАУ заборгованості з лізингових платежів у розмірі 749 542,85 доларів США до 08.09.2014, компанія GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA надасть МАУ впродовж 2015-2016 років знижку по лізинговим платежам у розмірі 1 300 000,00 (один мільйон триста тисяч) доларів США.

У випадку несплати, часткової сплати та/або порушення строків сплати заборгованості за Договорами про врегулювання, позивач позбавляється права на знижку по лізинговим платежам впродовж 2015-2016 років (п. 2 Договору-1, п. 2 Договору-2, п. 2 Договору-3).

Наведене свідчить про те, що позивач у разі сплати до 08.09.2014 заборгованості по лізинговим платежам у загальному розмірі 1 841 172,23 доларів США, мав право на знижку по таким платежам впродовж 2015-2016 років на загальну суму 3 (три) мільйони доларів США.

Таким чином, реальність отримання позивачем доходу у розмірі трьох мільйонів доларів США при погашенні лізингової заборгованості підтверджується пунктами 1, 2 Договору-1, Договору-2 та Договору-3, що спростовує твердження скаржника про абстрактний характер заявленої позивачем до стягнення упущеної (втраченої) вигоди.

Як зазначено у п. 3 глави 1 розділу II Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління НБУ від 10.08.2005 р. № 281, у редакції станом на вересень 2014 року, клієнти-резиденти (юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності) мають право купувати, обмінювати іноземну валюту через одного суб'єкта ринку за кожним зовнішньоекономічним договором з нерезидентом для розрахунків за торговельними операціями.

Відтак, оскільки розрахунки за лізинговими договорами МАУ з компаніями PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA, JUNAX SHARES LIMITED та GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA здійснювалися в іноземній валюті (долари США), а такі договори обслуговувалися в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», придбати валюту для погашення заборгованості за зазначеними договорами Позивач міг лише через АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Як бвачається з матеріалів справи та пояснень позивача, з метою придбання валюти та погашення за укладеними МАУ з компаніями PENNYLANE - COMЙRCIO INTERNACIONAL LDA, JUNAX SHARES LIMITED та GOIANIA COMERCIO E SERVICOS INTERNAЗIONAIS LDA лізинговими договорами заборгованості у розмірі 1 841 172,23 доларів США, Позивач ініціював здійснення Відповідачем переказу 30 мільйонів гривень на рахунок Позивача у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі платіжного доручення № 2048 від 01.09.2014 р.

Безпідставна відмова у здійсненні відповідного переказу унеможливила виконання позивачем умов Договору-1, Договору-2, Договору-3 та позбавила останнього знижки по лізинговим платежам впродовж 2015-2016 років у розмірі 3 (три) мільйони доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України).

У разі дотримання банком умов Договору РКО-1, Договору РКО-2 та належного виконання платіжного доручення Позивача № 2048 від 01.09.2014 р., Позивач міг би реально одержати три мільйони доларів США доходу у вигляді знижок по лізинговим платежам на майбутнє.

Натомість, як вказує позивач, вказаного доходу останній позбавлений через протиправне невиконання банком розрахункових документів позивача.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України у Листі від 01.07.2014 «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК України сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно із ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що погашення заборгованості по лізинговим платежам, як це передбачено умовами Договору-1, Договору-2 та Договору-3, не було здійснено позивачем через винні необґрунтовані дії банку, який, не надаючи жодних пояснень, безпідставно не провів ініційований позивачем платіж у розмірі 30 000 000,00 грн., позивач втратив 3 000 000,00 доларів США доходу у вигляді знижок по лізинговим платежам впродовж 2015-2016 років, що є збитками позивача та мають бути відшкодовані особою, що такі збитки заподіяла - банком.

Також, згідно доводів відповідача, що викладені у його апеляційній скарзі, приймаючи рішення, місцевий господарський суд порушив приписи ст. 32, ч. 1 ст. 43 та ст. 84 ГПК України, що виявилося у встановленні обставин, які не були предметом розгляду даної справи, не оцінювалися докази та документи, які стосуються здійснення вказаного зарахування вимог.

Зокрема, стверджує відповідач, судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок про те, що за Заявою позивача від 26.11.2014 № 1 відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог до Банку в частині відшкодування Банком 3 000 000,00 (три мільйони) доларів США збитків (упущеної вигоди) за невиконання платіжного доручення № 2048 від 01.09.2014 року в рахунок погашення Позивачем тіла кредиту (основного боргу) за кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012 (далі - Кредитний договір) у розмірі 3 000 000,00 (три мільйони) доларів США.

З огляду на вищенаведене зауваження відповідача, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Предметом пред'явленого МАУ позову є, зокрема, стягнення із банку збитків у зв'язку з неналежним розрахунково-касовим обслуговуванням позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, та відображено у оскаржуваному рішенні, Заявою від 16.12.2015 позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд додатково стягнути з банку збитки у розмірі 3 000 000,00 доларів США, заподіяні внаслідок невиконання банком платіжного доручення МАУ № 2048 від 01.09.2014 (вимога була заявлена у національній валюті України за офіційним обмінним курсом НБУ на дату заявлення).

Відтак, обставини щодо заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 3 000 000,00 доларів США мають значення для справи та пов'язані з предметом доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Всебічно та повно дослідивши обставини щодо розміру збитків, підстав їх зарахування позивачем в рахунок погашення кредитної заборгованості перед банком, суд першої інстанції повною мірою виконав приписи ст. 43 ГПК України, що відобразив у оскаржуваному рішенні, як того і вимагає ст. 84 ГПК України.

Вищезазанчене спростовує доводи банку про відсутність зв'язку між здійсненим позивачем зарахуванням та предметом доказування у справі, а наявність в матеріалах справи пов'язаних із зарахуванням документів свідчить про обґрунтованість оскарженого рішення в цій частині.

Між тим, у апеляційній скарзі банк вказує, що висновок суду першої інстанції про правомірність Заяви позивача від 26.11.2014 № 1 про зарахування вимог є безпідставним та суперечить чинному законодавству, адже зараховані позивачем вимоги не є однорідними (правова природа кредитних зобов'язань та вимог про відшкодування збитків є різною).

Колегія суддів вважає наведені доводи скаржника необгрунтованими, оскільки, як роз'яснив Верховний Суд України, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів, тощо). При цьому, вимоги, що випливають з різних підстав та зараховуються, повинні мати предметну однорідність, наприклад, бути грошовими. (Зокрема, у Постанові від 24.06.2015 у справі № 914/2492/14 Верховний Суд України зазначив наступне: «оскільки зобов'язання сторін є грошовими, суд апеляційної інстанції у Постанові від 02 грудня 2014 року дійшов обґрунтованого висновку про їх однорідність»).

На необхідності оцінки однорідності вимог за їх предметною складовою (грошовим характером) наголошує і Пленум Верховного Суду України. Так, аналізуючи питання, пов'язані із припиненням цивільних зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за векселями, Пленум Верховного Суду України (п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 р. № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів») зазначив, що вимоги, що витікають з векселя, є грошовими. Отже, для їх зарахування необхідно, щоб зобов'язання, які при цьому припиняються, також були грошовими, тобто щоб зустрічна вексельна та основна цивільна вимоги мали предметну однорідність.

Таким чином, Верховний Суд України допускає можливість зарахування вимог неоднорідних за своєю правовою природою, однак однорідних за грошовим характером (основна цивільна вимога проти вимоги за цінним папером (векселем). Даної позиції притримується і Вищий господарський суд України, який у Постанові від 13.08.2014 по справі № 905/7653/13 зазначив, що за змістом статті 601 ЦК України можна зарахувати грошовий борг проти грошового; при цьому зміст та види зобов'язань при зарахуванні не мають значення. Достатність грошового характеру вимог для оцінки їх однорідності підтверджується за Постановою Вищого господарського суду України від 04.05.2016 у справі № 910/22500/15.

З урахуванням вищенаведеного, здійснене Позивачем зарахування є правомірним, адже полягає у припиненні однорідних (грошових) зобов'язань, що свідчить про законність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Серед іншого, у доводах апеляційної скарги банком зазначено і про те, що здійснене позивачем 26.11.2014 зарахування є незаконним, оскільки строк виконання припинених таким зарахуванням кредитних зобов'язань позивача на момент зарахування не настав (згідно з п. 1.4 Кредитного договору в редакції Договору про внесення змін від 02.08.2013 р. № 5 кінцевою датою повернення кредиту є 20.02.2015).

Відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. До виконання господарських договорів (яким є Кредитний договір) застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Однією із передбачених ГК України особливостей є питання припинення господарського зобов'язання зарахуванням.

Так, частиною 3 статті 203 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Відтак, у відносинах між суб'єктами господарювання (встановлена ГК України особливість) припинити господарське зобов'язання зарахуванням за ініціативою однієї сторони можливо і за рахунок зустрічної вимоги такої сторони, строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. При цьому настання строку виконання іншої вимоги, що припиняється зарахуванням, не вимагається.

З огляду на те, що ані положеннями укладених між МАУ та банком Договорів, ані нормами чинного законодавства не встановлено строків для відшкодування заподіяних учаснику господарських відносин збитків, позивачем 26.11.2014 правомірно відповідно до приписів ч. 3 ст. 203 ГК України здійснено зарахування вимоги до банку про відшкодування збитків, строк якої не зазначений, в рахунок припинення зобов'язання перед банком по сплаті рівнозначної суми кредитних коштів.

Крім того, підпунктом 3.3.1 пункту 3.3 Кредитного договору позивачу надано право здійснювати повне чи часткове дострокове повернення кредитних коштів у будь-який час без будь-яких додаткових умов.

Відтак, як вірно встановив суд першої інстанції, здійснене позивачем зарахування повною мірою відповідає вимогам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, що свідчить про законність оскаржуваного рішення в цій частині.

Крім того, Заявою від 21.10.2015 № 01.3.1-10/228 про зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - Заява від 21.10.2015) позивач здійснив зарахування зустрічної однорідної вимоги до банку в частині повернення наявних на рахунках МАУ в банку коштів, що на 21.10.2015 за офіційним обмінним курсом Національного банку України еквівалентні 1 053 667,28 доларам США, проти вимоги Банку про погашення МАУ тіла кредиту (основного боргу) за Кредитним договором у розмірі 1 053 667,28 доларів США.

Як вказує відповідач у поданій апеляційній скарзі, вказане зарахування суперечить п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже, не свідчить про припинення кредитних зобов'язань МАУ на суму 1 053 667,28 доларів США.

Колегія суддів вважає наведені ствердженням відповідача безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) зарахування зустрічних вимог не здійснюється під час тимчасової адміністрації у банку.

Як зазначалось вище, тимчасова адміністрація у банку діяла за період з 14.02.2015 по 12.05.2015.

Постановою Правління НБУ від 12.05.2015 № 310 (копія міститься в матеріалах справи) вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ «ЗЛАТОБАНК». Зобов'язано Банк у день отримання цієї Постанови повернути Національному банку України банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.05.2015 № 99 (копія міститься в матеріалах справи) розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку В.І. Славінського.

Таким чином, з 13.05.2015 банк перебуває в процесі ліквідації.

Враховуючи, що Заява від 21.10.2015 про зарахування вимог була надіслана банку в період його ліквідації, посилання банку на неправомірність такої Заяви з огляду на положення Закону, що регулюють питання тимчасової адміністрації у банку, є безпідставними.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону (в редакції, чинній на момент зарахування Позивачем зустрічних вимог до Банку на підстави Заяви від 21.10.2015), з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Згідно з Листом Фонду від 21.09.2015 р. № 12-33820/15 «Щодо реалізації деяких норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», пункт 8 частини другої статті 46 Закону застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку. При цьому, погашення зобов'язань за кредитом боржника, наданим банком в іноземній валюті, за рахунок кредиторських вимог такого боржника до цього банку здійснюється шляхом перерахування суми кредиторських вимог в національній валюті в іноземну валюту за курсом, встановленим на дату проведення операції.

Заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформували (Лист Фонду від 08.12.2015 № 21-51564/15).

Як вбачається з матеріалів справи, Довідкою від 06.10.2015 № 2881 уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку Славінський В.І. повідомив позивача про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку кредиторських вимог позивача у розмірі 23 169 012,95 грн. залишків коштів на рахунках.

Договірне списання з цих рахунків передбачене підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Договору РКО-1, пунктом 2.17 Договору РКО-2 та підпунктом 3.1.8 пункту 3.1 Кредитного договору.

Згідно з підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 Договору РКО-1 Банк має право здійснювати договірне списання коштів з рахунків МАУ у випадках, передбачених цим договором, іншими договорами, укладеними з Банком, та чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 2.17 Договору РКО-2 Банк має право на договірне списання коштів з рахунків МАУ для виконання зобов'язань за цим договором та/або за іншими договорами, укладеними між Банком та МАУ в повному обсязі чи в їх частині, на розсуд Банку (зокрема, але не виключно, за кредитними договорами, договорами поруки, застави тощо). Таке право згідно з підпунктом 2.17.1 пункту 2.17 Договору РКО-2 може бути реалізоване Банком за умови настання строку виконання боргових зобов'язань за Договором РКО-2 та/або за будь-яким іншим договором, укладеним між МАУ та Банком, з моменту настання строку виконання таких зобов'язань і в сумі, яка дорівнює сумі таких зобов'язань або в будь-якій частині (у випадку недостатності коштів на рахунках МАУ для повного виконання боргових зобов'язань - в наявній (доступній) сумі).

Підпунктом 3.1.8 пункту 3.1 Кредитного договору встановлено, що Банк має право на договірне списання коштів з будь-якого рахунку МАУ.

Зобов'язання МАУ за Кредитним договором забезпечені іпотечним договором № 07/12-KLMV/S-3 від 09.10.2012 р. (укладений між Банком та кіпрською компанією JUNAX SHARES LIMITED, предмет іпотеки - два літаки Боїнг 737-500) та договором застави майнових прав № 07/12-KLMV/S-4 від 10.01.2013 (укладений між МАУ та Банком, предмет застави - майнові права (права вимоги/одержання) на грошові кошти за договором на виконання чартерних авіаперевезень).

Враховуючи, що з моменту укладення вищевказаних Договорів застави предмети застави за ними не змінювались, а на дату початку процедури виведення Фондом Банку з ринку на рахунках МАУ перебувало 23 169 012,95 гривень, можливість договірного списання яких передбачена Кредитним договором та Договорами РКО-1 і РКО-2, Позивач, керуючись пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону, 21 жовтня 2015 року, в період ліквідації Банку, надіслав Банку Заяву від 21.10.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог. Даною заявою Позивач правомірно здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог до Банку в частині повернення наявних на рахунках МАУ в Банку коштів, що на 21.10.2015 за офіційним обмінним курсом Національного банку України еквівалентні 1 053 667,28 доларам США, проти вимоги Банку про погашення МАУ тіла кредиту (основного боргу) за Кредитним договором у розмірі 1 053 667,28 доларів США.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про припинення кредитних зобов'язань МАУ перед банком на суму 1 053 667,28 доларів США шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є обґрунтованим та узгоджується із приписам чинного законодавства.

Колегія суддів щодо інших зауважень відповідача, викладених у його апеляційній скарзі, зокрема про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 43 ГПК України щодо обов'язку всебічно, повно і об'єктивно розглянути в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії", заява № 30544/96). Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 № 910/28101/15-г залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 № 910/28101/15-г набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 № 910/28101/15-г може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/28101/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді С.Г. Рудченко

О.М. Гаврилюк