РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016Справа №910/6612/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/6612/16

за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Біонорика»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача - публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія

«Гарант Авто»;

про стягнення 6296,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Лапай О.В., довіреність № 109/1 від 30.12.2015р.;

від відповідача: Орел П.В., довіреність б/н від 10.05.2016р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія АСКА» (надалі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Біонорика» (надалі - відповідач) про стягнення 6296,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору № 3126065 страхування транспортного засобу від 03.06.2013р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки «Audi», державний номер НОМЕР_2, а тому, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки водій, якого визнано винним у скоєнні ДТП, є працівником відповідача та завдав шкоду під час виконання своїх службових обов'язків, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016р. порушено провадження у справі № 910/6612/16 та призначено її розгляд на 17.05.2016р., залучено до участі у срозгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто».

04.05.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли витребувані судом докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016р. було відкладено розгляд справи на 02.06.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважного представника третьої особи та неподанням витребуваних судом доказів.

Присутній у судовому засіданні 02.06.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в усних поясненнях визнав позовні вимоги частково в сумі 2898,15 грн., виходячи з висновку автотоварознавчого дослідження № 284/13 від 18.07.2013р.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, Третя особа належним чином повідомлена про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника третьої особи суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від третьої особи не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника третьої особи, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01.08.2013р., вбачається, що 05.07.2013р. о 13 год. 45хв. Біля будинку № 63 по вул. Артема у Ворошиловському районі м. Донецька, ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Skoda», державний номер НОМЕР_3, належного на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Біонорика», не обрала безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Nissan», державний номер НОМЕР_1, після чого останній скоїв зіткнення з автомобілем марки «Audi», державний номер НОМЕР_2, під керуванням, у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Audi», державний номер НОМЕР_2.

Пошкоджений автомобіль застрахований у позивача на підставі Договору № 3126065 страхування транспортного засобу від 03.06.2013р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки «Audi», державний номер НОМЕР_2, та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі рахунку-фактури 5952 від 13.07.2013р., складеного особою, що здійснювала відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Позивачем було складено страховий акт № 4205 від 02.08.2013р., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 23 440,00 грн.

Кошти в розмірі 23 440,00 грн. були перераховані позивачем згідно платіжного доручення № 7006 від 10.09.2013р. на рахунок СПД ОСОБА_4, який здійснював ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Пунктом 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки «Skoda», державний номер НОМЕР_3, встановлена у судовому порядку.

Транспортний засіб марки «Skoda», державний номер НОМЕР_3, який належить на праві власності відповідачу, застраховано у публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» згідно Полісу № АЕ/1847806, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50.000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

06.02.2014р. позивач звертався до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 23 440,00 грн., проте ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заяву позивача задовольнило частково, сплативши позивачу лише 17 144,00 грн.

У зв'язку з чим, 28.07.2014р. позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. №1476-17/1 від 23.07.2014р. про відшкодування частини страхової виплати в сумі 6296,00 грн. - різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (23 440,00 грн. - 17 144,00 грн.).

Положеннями статті 1194 ЦК України унормовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, суд зазначає, оскільки страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню (ст. 9 Закону України «Про страхування»), страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи. В такому випадку потерпілий вправі звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавача шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України та з урахуванням обставин, справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що на момент ДТП винна особа ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах із відповідачем та під час ДТП виконувала свої трудові обов'язки, що відповідачем не заперечено.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 1172 та 1187 Цивільного кодексу України відповідач є особою, що відшкодовує завдану ОСОБА_3 шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування», згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги починає спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача.

Отже, фактично у такому випадку відбувається суброгація, тобто лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання.

Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 по справі №3-303гс15 та Вищий господарський суд України у постанові від 29.05.2015 по справі №910/22731/14.

Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, тобто, страховик виступає замість страхувальника.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням наведеного, суд, враховуючи встановлені обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягають задоволенню частково в сумі 5710,00 грн., за вирахуванням вартості транспортування - 486,00 грн. та мойки - 100,00 грн. пошкодженого автомобіля, що не становлять вартість відновлювального ремонту, згідно рахунку-фактури № 5952 від 13.07.2013р.

При цьому суд звертає увагу відповідача, що Вищий господарський суд України в постанові від 23.08.2011 у справі №42/92 зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність та обґрунтованість заперечення проти задоволення позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Біонорика» (02094, м. Київ, вул. Мініна, 9; ) на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А; адреса для листування: 69002, м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська, 40, к. 210; ) суму страхового відшкодування в розмірі 5710 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1249 грн. 74 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 07.06.2016р.

Суддя А.І. Привалов