ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа № 925/333/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участі представника позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

представник відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до приватного підприємства "КИТ-3"

про стягнення 3 332 508,08 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з приватного підприємства "КИТ-3" 3 332 508,08 грн., зокрема 1 683 921, 41 грн. основного боргу у звязку з невиконанням відповідачем робіт, передбачених договором № 244 від 31 липня 2013 року, 1 515 529, 27 грн. штрафу в розмірі 0,5 %, 117 874,50 грн. штрафу в розмірі 7 % відповідно до вказаного договору та 15 182, 90 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст. 536 ЦК України.

Ухвалою від 06.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, призначено її розгляд на 20.04.2016, явку представників сторін визнано обовязковою, витребувано у сторін документи у справу.

Ухвалою суду від 20 квітня 2016 року задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 27.04.2016.

Ухвалою суду від 27 квітня 2016 задоволено клопотання приватного підприємства "КИТ-3", продовжено строк вирішення спору у даній справі на 15 днів - по 19 червня 2016 року, розгляд справи відкладено на 16 червня 2016 року, попереджено відповідача про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

У судове засідання 16.06.2016 відповідач не направив свого представника, не подав письмовий відзив на позовну заяву, про причини невиконання вимог суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, без відзиву на позов, за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, ухвала суду від 27.04.2016 вручена представнику відповідача 29.04.2016. Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору. Суд приходить до висновку, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком. Також суд звертає увагу на те, що продовжений за клопотання відповідача строк розгляду спору закінчується 19.06.2016.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, просив повністю задовольнити позовні вимоги та прийняти рішення у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 16 червня 2016 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду на підставі статті 85 ГПК України.

Розглянувши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, суд встановив таке.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (Замовник за договором, позивач у справі) та приватне підприємство "КИТ-3" (Підрядник за договором, відповідач у справі) уклали Договір підряду № 244 від 31.07.2013, далі - Договір, згідно пункту 1 якого Підрядник зобов'язався виконати ремонтно-будівельні роботи залізничних колій, стрілочних переводів, залізничних переїздів (ДБН Д.2.2-28-99 Збірник 28 залізниці. Відомчі ремонтні норми Ремонт залізничних колій) на філіях Замовника згідно переліку, визначеного в Додатку № 1 "Перелік філій Замовника" до цього Договору, що є його невід'ємною частиною (далі - Роботи) та здати їх Замовнику у встановлений строк, а Замовник зобов'яався прийняти від Підрядника виконані роботи та оплатити їх відповідно до умов Договору. Склад та обсяги робіт, які будуть виконуватись за цим Договором, визначаються у Додатку № 3 "Кошторисна документація", що є невідємною частиною Договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. Договору Підрядник зобовязався виконати роботи за цим Договором у строк, визначений Додатком № 2 "Календарний план виконання робіт". Підрядник має право забезпечити дострокове завершення виконання робіт і здачу їх Замовнику. Строк виконання етапів робіт визначається у Додатку № 2 "Календарний план виконання робіт" до Договору, що є його невідємною частиною.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що загальна вартість Договору (договірна ціна) визначається у Додатку № 3 "Кошторисна документація" (розділ "Договірна ціна") до Договору та становить 17882642,45 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно п. 3.3 Договору оплата Замовником вартості виконаних робіт проводиться на підставі рахунку-фактури Підрядника у розмірі визначеному у п. 3.1 цього Договору протягом 60 календарних днів з моменту підписання останнього Акта приймання-передачі виконаних робіт. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника.

Відповідно до п. 4.2.З. Договору Замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, якщо Підрядник своєчасно не почав роботи або виконує її настільки повільно, що закінчення їх у строк, визначений договором підряду (додатковою угодою), стає неможливим.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Підрядником строку виконання робіт, передбачених Договором, він сплачує Замовнику штраф у розмірі 0,5 % від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Згідно Додатку № 2 "Календарного плану виконання робіт" кінцевий термін ремонтно-будівельні роботи на філіях ПАТ "ДПЗКУ" ремонтні роботи повинні були бути завершені 20.10.2014.

07 серпня 2013 року сторони підписали Додаткову угоду до договору підряду від 31.07.2013 № 244, якою внесли зміни до п. 3.3 Договору та виклали його у новій редакції: "Оплата Замовником вартості робіт проводиться на підставі рахунку-фактури Підрядника у розмірі у розмірі, визначеному у п. 3.1 цього Договору, наступним чином:

- оплата вартості матеріалів, необхідних для виконання робіт, у розмірі 30% ціни, визначеної п. 3.1 Договору, протягом 60 календарних днів з моменту підписання Договору;

- остаточний розрахунок протягом 60 календарних днів з моменту підписання останнього Акту приймання-передачі виконаних робіт. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Підрядника".

Відповідно до платіжних доручень та виписок з банку на виконання пункту 3.3. Договору позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кошти у розмірі 12798118,33 грн.

Загальна сума виконаних робіт згідно підписаних актів приймання-передачі будівельних робіт за формою № КБ- 2В складає 11114196,92 грн.

Відповідач не виконав роботи за Договором на суму 1683921,41 грн. Останній акт приймання-передачі будівельних робіт за Договором підписаний сторонами 05.08.2015. За доводами позивача з 06.08.2015 ремонтні роботи на об'єктах (філіях) ПАТ "ДПЗКУ" відповідачем не проводяться. Кошти в сумі 1683921,41 грн. позивачу не повернуто.

Позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу від 18.02.2016 за вих. № 130-2-12/734, в якому просив повернути невикористані кошти в сумі 1683921,41 грн. Відповідач у листі на адресу позивача повідомив, що різниця в сумі 1683921,41 грн. витрачена ним на придбання будівельних матеріалів, потрібних для виконання робіт на філіях Замовника, однак Замовник відмовляється надавати весь об'єм робіт, згідно умов Договору, на що Підрядник неодноразово наголошував.

Позивач стверджує, що в листах від 10.11.2014 № 130-8-3351/2-12/4131, від 12.11.2014 № 130-83421/2-12/4187, від 26.01.2015 № 130-8-12/1520, від 30.03.2015 № 130-7-1066/2-12/1695-1, від 07.05.2015 № 130-6-1594/4-12/2295, від 13.05.2015 № 130-6-22003/2/2340 він просив відповідача приступити до виконання ремонтно-будівельних робіт на філіях Замовника та погасити дебіторську заборгованість.

Оскільки відповідач не виконав зобовязання за Договором, тому позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

За приписом статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу частини 1 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько - договірними зобовязаннями.

Договір підряду № 244 від 31.07.2013, на підставі якого виникли зобов'язання сторін та позивачем предявлено позов, за своєю правовою природою є договором підряду. Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін, він містить всі істотні умови для договорів даного виду, спір між сторонами щодо дійсності цього Договору відсутній.

Спір, який виник між Замовником та Підрядником за вказаним Договором, стосується невиконання відповідачем умов Договору щодо виконання замовлених йому робіт. Позивач стверджує, що порушення відповідачем строків виконання робіт, які є предметом Договору, є підставою для стягнення з відповідача коштів, на які він не виконав роботу в установлений в Договорі строк та покладення на відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу відповідно до пункту 9.2. цього Договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною першою статті 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до частин 1, 2 статті 877 ЦК України підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов'язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Згідно статті 318 ГК України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт відповідно до проектно-кошторисної документації або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що підрядник зобовязаний виконувати роботи, визначені у Договорі та проектно-кошторисній документації, в установлений в ньому строк.

Згідно статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Сторони в Договорі (з урахуванням додаткової угоди від 07.08.2013) визначили порядок проведення оплати робіт шляхом авансування в розмірі 30% ціни Договору для оплати вартості матеріалів, необхідних для виконання робіт, та остаточного розрахунку після підписання останнього акту приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання Договору та вказаної додаткової угоди позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в сумі 12798118,33 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень і банківських виписок та відповідачем у відповіді на лист-вимогу за № 130-2-12/734 (а.с. 161).

Загальна сума виконаних робіт згідно підписаних актів приймання - передачі будівельних робіт за формою КБ-2в складає 11114196,92 грн., що також підтверджено відповідачем у названому листі. Отже станом на момент розгляду даної справи відповідач не виконав і не здав позивачу роботи на суму 1683921,41 грн.

Статтею 849 ЦК України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Оскільки відповідач не виконав роботи на перераховану позивачем суму, а строки виконання роботи пройшли, позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою від 18.02.2016, в якому відповідач підтвердив суми перерахованих позивачем коштів та суму виконаних відповідачем робіт та пояснив, що різниця в сумі 1683921,41 грн. було витрачено Підрядником на придбання будівельних матеріалів, потрібних для виконання робіт на філіях Замовника, однак Замовник відмовляється надавати весь обєм робіт, згідно умов Договору, на що Підрядник наголошував неодноразово.

Доводи відповідача у цій відповіді не підтверджені належними доказами, спростовуються поданими у справу доказами, листами та поясненнями позивача.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписом статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач вимогу позивача не задовольнив, кошти в сумі 1683921,41 грн. позивачу не повернув. Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань за Договором підряду № 244 від 31.07.2013.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 1683921,41 грн. у звязку з невиконанням відповідачем робіт на цю суму є законною і обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, не спростованою відповідачем, тобто такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписом частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи встановлено і відповідачем не заперечено, що він виконав роботи, замовлені йому за Договором підряду, лише частково на суму 11114196,92 грн. та невиконаними станом на момент подання позовної заяви були роботи на суму 1683921,41 грн. (вони не виконані і на момент прийняття рішення суду).

В статті 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 цього кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписом частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як вказано вище, пунктом 9.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Підрядником строку виконання робіт, передбачених Договором, він сплачує Замовнику штраф у розмірі 0,5 % від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Із позовної заяви вбачається, що відповідно до умови пункту 9.2. Договору позивач предявив до стягнення з відповідача 1515529,27 грн. штрафу в розмірі 0,5% за прострочення виконання замовленої роботи в період з 06.08.2015 (виходячи із того, що останній акт форми № КБ-2в підписаний 05.08.2015) по 01.02.2016, та 117 874,50 грн. штрафу в розмірі 7 % від суми невиконаних робіт.

Згідно частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 2 статті 231 ГК України також визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. Такий правовий висновок щодо застосування припису статті 231 ГК України прийшов Верховний Суд України у постановах від 06.12.2010 N 42/563, від 20.12.2010 N 06/113-38.

В пункті 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Законом передбачено право сторін за договором домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається. Виходячи із умови пункту 9.2. Договору, сторони за цим Договором домовилися про сплату штрафу 0,5 % від вартості прострочених робіт за кожен день прострочення.

Однак за приписом частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Договору та Додатку № 1 до нього відповідач зобовязався виконати замовлені йому підрядні роботи 20 жовтня 2013 року.

Початком нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору (постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року № 3-120гс14 (справа № 904/9083/13).

Отже, виходячи із вказаного вище та враховуючи вимогу частини 6 статті 232 ГК України, кінцевий термін нарахування штрафу у розмірі 0,5% від вартості прострочених робіт закінчився 20 квітня 2014 року.

У звязку з викладеним, нарахування цього штрафу виконано позивачем поза межами строку, встановленого відповідно до припису частини 6 статті 232 ГК України, тому вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1515529,27 грн. не підлягає задоволенню.

Доводи позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими, оскільки строк виконання роботи встановлений в Додатку № 1 до Договору, доказів зміни цього строку сторонами суду не подано. Той факт, що відповідач виконував роботи, а позивач приймав їх після закінчення цього строку, не може вважатися зміною строку виконання роботи в установленому законом порядку, тому нарахування штрафу, починаючи від дати останнього акту виконаних робіт, суд вважає безпідставним.

Згідно частини 2 статті 22 ГК України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 червня 2011 року № 593 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року № 764" було перетворено державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", повноваження з управління корпоративними правами якого здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України. 100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України. Таким чином, позивач є суб'єктом господарювання державного сектора економіки.

З огляду на викладене, виходячи із умови пункту 9.2. Договору та із доведеності факту порушення відповідачем строку виконання роботи за Договором, заявлена до стягнення сума штрафу в розмірі 7% від простроченої суми, що складає 117 874,50 грн., підлягає стягненню з відповідача.

Вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 15182,90 грн. не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами, позивач послався на те, що у договорі підряду № 244 від 31.07.2013 розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлений, однак здійснив нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) на підставі припису ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі невстановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Верховний Суд України у постановах від 02.07.2013 № 18/1372/12, від 27.12.2010 № 9/67-38 при перегляді постанов ВГСУ у звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції положень ст.ст. 8, 536, 1048 ЦК України у подібних правовідносинах вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Судом встановлено, що умовами Договору підряду розмір процентів за користування чужими грошовими коштами не встановлено, договори підряду і договори позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види цивільних правовідносин, тому застосування до договору підряду положень про договір позики (зокрема, ст. 1048 ЦК України) є безпідставним.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 27 026 грн. 94 коп.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "КИТ-3" (18000, м. Черкаси, провул. Піщаний, 6, ідентифікаційний код 34661245) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 37243279) - 1 683 921 грн. 41 коп. (мільйон шістсот вісімдесят три тисячі девятсот двадцять одну гривню 41 копійку) боргу, 117 874 грн. 50 коп. (сто сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 50 копійок) штрафу, 27 026 грн. 94 коп. (двадцять сім тисяч двадцять шість гривень 94 копійки) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 21.06.2016.

Суддя А.Д. Пащенко