КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/407/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Корпорації «Артеріум» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року

у справі № 910/407/13 (головуючий суддя - Головатюк Л.Д., судді - Босий В.П., Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

до 1. Корпорації «Артеріум»

2. Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова

компанія «Інвестсервіс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів

за участю представників сторін:

від позивача: Роєнко Є.В., довіреність № 56/КАМ/Ю від 21.01.2016 року

від відповідача-1: Зима І.П., довіреність б/н від 13.12.2015 року

від відповідача-2: не з'явились

від третьої особи: ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_5, виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 15.01.2002 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації «Артеріум» (відповідач-1 у справі) та Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» (відповідач-2 у справі) про стягнення грошових коштів в розмір 122 598, 82 грн (а.с. 4-6 том 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля ISUZU NQR 71Р, державний номер НОМЕР_1, котрий належить на праві власності позивачу, та автомобіля Ford Fiesta, державний номер НОМЕР_2, що належить корпорації «Артеріум», водій якої був визнаний винним у скоєнні ДТП, автомобілю Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» було спричинено матеріальний збиток у розмірі 128 016,38 грн. Відповідно до ст. 1166, 1188 ЦК України, приписів Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач зазначає, що отримав право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою є відповідач-2, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи в межах лімітів згідно Полісу, та відповідач-1, в межах сум, які не покриваються за рахунок страховика - Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 19.11.2015 року (а.с. 139-141 том 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» задоволено повністю. Стягнуто з Корпорації «Артеріум» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» вартість ремонту автомобіля в розмірі 78 526грн 38 коп та судовий збір в розмірі 1177 грн. 90 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» вартість ремонту автомобіля в розмірі 49 490 грн 00 коп. та судовий збір в розмірі 742 грн. 35 коп (а.с. 160-171 том 2).

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» є правомірними, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-1, Корпорація «Артеріум», подав апеляційну скаргу № 06-2/1840 від 03.12.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи. Апелянт стверджує про недоведеність розміру позовних вимог, оскільки судом не було враховано, що позивачем відремонтовано пошкоджений автомобіль і, на думку апелянта, стягненню підлягає саме сума реальних витрат, які понесло Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» у зв'язку з відновлювальним ремонтом автомобіля, а не сума визначена у висновку експерта. Окрім того, Корпорація «Артеріум» не погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що відповідач-1 відповідно до ст. 1172 ЦК України є відповідальним за завдані її працівником - ОСОБА_2, збитки, оскільки ОСОБА_2 в момент скоєння ДТП, за твердженнями апелянта, не виконував своїх трудових обов'язків, що відповідно є обставиною, яка виключає відповідальність Корпорації «Артеріум» у завданих позивачу збитках.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 року апеляційну скаргу Корпорації «Артеріум» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2016 року у справі №910/407/13 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Сулім В.В., Гаврилюк О.М. та призначено розгляд справи на 16.02.2016 року.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням головуючого судді - Коротун О.М. на лікарняному, справу передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 року апеляційну скаргу № 06-2/1840 від 13.12.2015 року Корпорації «Артеріум» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року у справі №910/407/13 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя -Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено розгляд справи на 27.04.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 року відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ГПК України відкладено розгляд справи на 01.06.2016 року повторно зобов'язано позивача надати суду довідку про вартість відновлюваного ремонту автомобіля ISUZU NQR 71 Р НОМЕР_1, пошкодженого в результаті ДТП, договір з підрядником, акти прийняття -передачі з підрядною організацією про виконання останнім робіт з відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля ISUZU NQR 71 Р НОМЕР_1, калькуляцію проведення ремонтних робіт.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 01.06.2016 року представників відповідача-2 та неподанням витребуваних документів, розгляд справи було відкладено на 08.06.2016 року та на підставі клопотання позивача та відповідача-1 відповідно до ч.3 ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

07.06.2016 року від позивача до Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення б/н від 06.06.2016 року (вх. №09-11/11519/16) по суті спору, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» зазначає, що ремонтні роботи по відновленню пошкодженого автомобіля здійснювали дві ремонтні організації, однак первинних доказів (актів виконаних робіт, калькуляції та доказів їх оплати) на підтвердження їх виконання у позивача не збереглося. Подані пояснення долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08.06.2016 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 08.06.2016 року заперечив проти вимог апеляційної скарги, зазначає про законність рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року, а тому просить апеляційну скаргу Корпорації «Артеріум» залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Третя особа у судовому засіданні 08.06.2016 року надала усні пояснення по суті спору та просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року скасувати частково та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в сумі 33 588,00 грн - вартості фактично понесених позивачем збитків на відновлювальний ремонт автомобіля.

Представники відповідача-2 у судове засідання 08.06.2016 року не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги відповідач-2 повідомлений належним чином, відповідно до ст. 98, 64 ГПК України шляхом направлення ухвали суду на адресу місцязнаходження юридичної особи- відповідача-2, зазначеній у Єдиному державному юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на належне повідомлення відповідача-2 про дату, час та місце розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи закінчення встановлених ст. 102 ГПК України строків розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами за відсутності представників відповідача-2.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

19.11.2011 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участю автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2, під керуванням працівника Корпорації «Артеріум» - водія ОСОБА_2, та транспортного засобу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» ISUZU, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6

Факт ДТП, яка мала місце 19.11.2011 року, підтверджується наявними в матеріалах справи Протоколом серії АІ1№242064 про адміністративне правопорушення (а.с. 145 том 1), постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.11.2011 року (а.с. 147-148 том 1), поясненнями водіїв (а.с. 150-152 том 1), схемою ДТП (а.с .149 том 1) (які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №3-2907/11 Вишгородського районного суду Київської області, копії яких було надано на запит Господарського суду м. Києва (а.с. 143 том 1), довідкою, наданою ВДАІ Бородянського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області (а.с. 13, том 1), відповідно до якої автомобіль ISUZU, державний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження: розбиті передні права та ліва блокфара, решітка радіатора, передній бампер, лобове скло, дзеркало заднього виду, деформовані передні ліва та права двері, капот тощо.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2011 року в адміністративній справі № 3-2907/11 встановлено, що громадянин ОСОБА_2 керуючи автомобілем Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2 на автомобільній дорозі Гостомель - Бородянка, здійснюючи маневр розвороту, не надав переваги в русі автомобілю ISUZU, державний номер НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, в результаті чого, громадянина ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Fiesta державний номер НОМЕР_2, винної у скоєнні ДТП особи, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/6074597 зі строком дії до 17.12.2011 року з встановленим розміром франшизи - 510,00, 00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000,00 грн. за шкоду заподіяну майну (а.с. 10 том 1).

З метою встановлення розміру заподіяної шкоди, позивачем було замовлено незалежну товарознавчу експертизу. Відповідно до висновку №7/03 - ПО - 1 від 16.03.2012 про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу становить 121 898 грн. 82 коп. Зазначений звіт доданий позивачем до матеріалів справи (а.с. 20-28)

Разом з цим, як вбачається із матеріалів справи під час розгляду спору в суді першої інстанції Господарським судом міста Києва була призначена судова експертиза для визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ISUZU, державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді.

Згідно висновку №50 судової автотоварознавчої експертизи від 09.10.2015 року (а.с. 110-120 том 2) матеріальний збиток був визначений у розмірі 92 217,69 грн з урахуванням фізичного зносу автомобіля.

На підставі висновків експертизи Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» було заявлено вимогу до Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» про стягнення в межах лімітів відповідальності страховика 49 490,00 грн страхового відшкодування та до Корпорації «Артеріум», як до особи відповідальної за завдану шкоду, про стягнення 78 526,38 грн, збитків, в розмірі, що перевищує страхове відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Порядок виплати страхового відшкодування страховиком за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції яка діяла на момент дії Полісу та ДТП) договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності можуть укладатися на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 37.4. ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент настання страхового випадку) cтраховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, у разі, коли такі витрати здійснюються за згодою страховика. Якщо страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована, здійснили такі витрати без попереднього погодження із страховиком, страховик має право відмовити у компенсації таких витрат або зменшити їх розмір з урахуванням вимог законодавства України про порядок відшкодування такої шкоди.

Відповідно до вимог п. 37.1. Закону виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» 22.10.2012 року зверталось до страховика винної у ДТП особи (Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс») з вимогою про виплату страхового відшкодування, до якої позивач згідно вимог Закону додавав весь пакет документів (а.с. 27-28 том 1). Проте, доказів виплати позивачу страхового відшкодування матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

В абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). В такому випадку відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, станом на 19.11.2011 (дата вчинення дорожньо-транспортної пригоди) громадянин ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із Корпорацією «Артеріум», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_6, наказом №155-к від 01.09.2009 року про прийняття ОСОБА_2 на посаду (а.с. 91 том 1), випискою із штатного розпису станом на 30.12.2011 року (а.с. 216 том 1), а також копією шляхового листа 02-АБ №551018 (а.с. 232 том 1).

Апелянт не заперечує перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з Корпорацією «Артеріум», однак стверджує, що на момент ДТП, а саме 19.11.2011 року, винуватець ДТП не виконував своїх службових обов'язків, оскільки ДТП мала місце у суботу, в той час, як Колективним договором відповідача встановлений п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними (субота і неділя). Однак, колегія суддів критично оцінює такі доводи апелянта, зважаючи на те, що згідно Колективного договору (а.с. 100 том 1) у зв'язку з особливостями роботи для всіх працівників корпорації встановлено ненормований робочий день. Разом з цим, як вбачається з Посадової інструкції медичного представника Корпорації «Артеріум» (а.с. 92-97 том 1) метою діяльності представника є продаж продукції корпорації шляхом проведення ефективних індивідуальних візитів до провізорів/фармацевтів аптечних установ (аптеки, пункти, кіоски, офіси аптечних мереж) та лікарів лікувально-профілактичних закладів на затвердженій території з метою виконання запланованого об'єму продажів корпорації.

Згідно п.1 розділу 3 Інструкції медичний представник здійснює інформаційну і рекламно-промоційну роботу щодо препаратів, що увійшли до переліку, який закріплений за службою з розвитку антибактеріальної групи препаратів, шляхом індивідуальних зустрічей із провізорами та фармацевтами аптечних закладів, керівниками та менеджерами з продажу торгових відділів дистриб'юторських фармацевтичних компаній, лікарями лікувально-профілактичних установ з метою реалізації цих препаратів у закріпленій за ним території.

Разом з цим, за неналежне виконання медичним представником покладених Інструкцією завдань та невиконання плану продаж на закріпленій за ним території медичний представник несе відповідальність відповідно до розділу V Інструкції.

З представлених в матеріали справи письмових пояснень ОСОБА_2 та третіх осіб - провізорів та менеджерів відповідних аптек (а.с. 207, 249-251 том 1) вбачається, що 19.11.2011 року ОСОБА_2 з метою покращення показників продажу у м. Макарові Київської області проводив зустрічі та виконував, покладені на нього Інструкцією завдання, однак, оскільки зустрічі проходили у вихідні дні, вони не вносились у систему звітності корпорації.

Оцінюючи вищенаведені подані сторонами документи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що Корпорацією «Артеріум» не надано достатніх доказів на підтвердження невиконання 19.11.2011 року ОСОБА_2 своїх службових обов'язків, а посилання виключно на те, що 19.11.2011- це була субота, і згідно з Колективним договором є вихідним днем, не спростовує об'єктивну можливість здійснення ОСОБА_2 своїх службових обов'язків з метою виконання затвердженого плану продаж і уникнення визначеної Інструкцією відповідальності, що окрім того також засвідчується письмовими поясненнями інших осіб - провізорів та менеджерів відповідних аптек.

Таким чином, оскільки вина працівника Корпорації «Артеріум» у вчинені адміністративного правопорушення, в результаті якого було пошкоджено транспортний засіб ТОВ «Комплекс Агромарс», доведена належним чином та у встановленому законодавством порядку, то особами відповідальними за завдану ОСОБА_2 шкоду є Приватне акціонерне товариство «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» (відповідач-2), як страховик цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 в межах лімітів, передбачених Полісом №№ВЕ/6074597, та відповідач-1 - Корпорація «Артеріум» відповідно до вимог ст. 1172, 1188, 1194 ЦК України в частині збитків, що не покриваються за рахунок страхового відшкодування.

Разом з цим, апелянт не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва також стверджував про те, що оскільки пошкоджений транспортний засіб позивача був відремонтований, то згідно приписів чинного законодавства відшкодуванню підлягають прямі збитки, тобто ті, які позивач фактично поніс у зв'язку з відновлювальним ремонтом автомобіля.

З поданих сторонами документів, пояснень позивача, наданих до апеляційного господарського суду як в письмовій формі, так і усних пояснень наданих представником позивача у судових засіданнях, колегію суддів встановлено, що автомобіль Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» ISUZU, державний номер НОМЕР_1, був повністю відремонтований.

Нормою ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Колегія суддів також враховує роз'яснення Верховного Суду України, наведеного у листі від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», згідно якого, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. У випадку відновлення транспортного засобу реальними збитками, які несе сторона та які підлягають їй відшкодуванню за рахунок винних осіб є витрати, які особа фактично понесла в даному випадку на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля та які підтверджені відповідними документами станції технічного обслуговування, квитанціями на придбання деталей, тощо. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14, Вищий господарський суд України в постановах від 24.02.2016 року у справі №917/1475/15.

Однак місцевим господарським судом не досліджено обставин та доказів на їх підтвердження щодо фактично здійснених позивачем витрат на відновлення пошкодженого автомобіля та їх розмір, хоча про такі обставини сторони повідомляли і під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК, які у неї відсутні та знаходяться в інших осіб. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

З матеріалів справи вбачається, що 26.11.2015 року Корпорація «Артеріум» зверталась до Господарського суду міста Києва з клопотанням (вх. №06-37/56009/15 а.с. 155 том 2) про витребування у позивача доказів на підтвердження реальної вартості робіт по відновленню автомобіля. Однак, згідно з протоколом судового засідання від 26.11.2015 року (а.с. 156 том 2) місцевим господарським судом у задоволенні клопотання було відмовлено без жодного обґрунтування такої відмови у рішенні суду.

Зважаючи на те, що поданими позивачем документами підтверджено, що автомобіль ISUZU, державний номер НОМЕР_1, був відремонтований позивачем, що останнім не заперечується, та, враховуючи вимоги ст. 99, 101 ГПК України щодо необхідності повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, встановлення дійсних правовідносин, що склались між сторонами, та які мають значення для правильного вирішення спору, беручи до уваги безпідставне відхилення місцевим господарським судом клопотання про витребування доказів у справі, апеляційний господарський суд на підставі повторно поданого клопотання Корпорації «Артеріум» відповідно до ст. 38, 99 ГПК України ухвалами суду від 16.02.2016 року, від 15.03.2016 року витребував у позивача та у Приватного підприємства «Гроцький Транс Експедиція» докази проведення ремонтних робіт по відновленню автомобіля ISUZU, державний номер НОМЕР_1, їх вартості та оплати.

На виконання вимог ухвали до апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення Приватного підприємства «Гроцький Транс Експедиція» щодо проведення ремонтних робіт автомобіля ISUZU, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 75 том 3), акт виконаних робіт, рахунок на оплату (а.с. 107-108 том 3) та банківські виписки щодо оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» 33 588,00 грн - вартості проведеного ремонту автомобіля (а.с. 73-76 том 3).

Проведення Приватним підприємством «Гроцький Транс Експедиція» відновлювального ремонту транспортного засобу позивачем підтверджується, однак, разом з цим, ТОВ «Комплекс Агромарс» зазначає, що окрім Приватного підприємства «Гроцький Транс Експедиція» ремонтні роботи проводились також іншою організацією. Однак, позивачем ні інформації щодо іншої ремонтної організації, яка проводила ремонт пошкодженого автомобіля, ні жодних доказів оплати таких робіт, ні доказів придбання нових деталей для заміни пошкоджених чи понесення інших витрат Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» не надано, навіть на вимогу суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наявними у справі документами підтверджується факт понесення позивачем збитків у розмірі 33 588,00 грн - сумі фактично сплачених позивачем коштів на відновлювальний ремонт автомобіля ISUZU, державний номер НОМЕР_1. Доказів понесення Товариством з обмеженою відповідальністю витрат у розмірі, який відповідав би, встановленому звітом експерта, на підставі якого пред'явлено позов, матеріали справи не містять. Відтак, позивачу, як потерпілій особі, підлягають відшкодуванню понесені реальні збитки саме у розмірі 33 588,00 грн.

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/6074597 розмір франшизи становить 510, 00 грн., у зв'язку з чим апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» підлягають задоволенню частково, а саме з Корпорації «Артеріум» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» підлягає стягненню 510 грн - сума франшизи, та з Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» 33 078,00 грн страхового відшкодування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку про необхідність скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року у справі №910/407/13 частково та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», а саме у сумі 33 588,00 грн.

Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції в тому числі і витрати понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» у зв'язку з проведення судової експертизи, та за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.2 ч. 1 ст. 103, п.1 ч. 1 ст. 104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Корпорації «Артеріум» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року у справі №910/407/13 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року у справі №910/407/13 скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Корпорації «Артеріум» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 139, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська область, Вишгородський район, с.Гаврилівка, ) 510 (п'ятсот десять) грн. (що становить суму франшизи), 9 (дев'ять) грн. 77 коп судового збору та 11 (одинадцять) грн. 95 коп витрат по відшкодуванню вартості експертизи.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська інноваційна страхова компанія «Інвестсервіс» (14037, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Інструментальна, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська область, Вишгородський район, с.Гаврилівка, ) 33 078 (тридцять три тисячі сімдесят вісім) грн 00 коп страхового відшкодування, 633 (шістсот тридцять три) грн. 56 коп судового збору та 775 (сімсот сімдесят п'ять) грн. 17 коп витрат по відшкодуванню вартості експертизи.

4. В іншій частині позову відмовити.».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська область, Вишгородський район, с.Гаврилівка, ) на користь Корпорації «Артеріум» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 139, ) 1 989 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн 52 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

6. Справу №910/407/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий