ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року Справа № 912/860/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача ОСОБА_1, ордер серії КР № 010959 від 07.06.2016р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/860/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області

до Спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопол», м.Кіровоград

про визнання недійсним договору підряду на будівництво № 11/15 від 01.06.2015р.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/860/16 (суддя Болгар Н.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області до Спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопол», м.Кіровоград про визнання недійсним договору підряду на будівництво № 11/15 від 01.06.2015р. в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі (а.с.89-90).

Рішення господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для визнання договору недійсним, оскільки позивачем було здійснено дії на схвалення такого правочину; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.92, 237, 203, 215, 241 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права при його прийнятті, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема посилається на те, що:

- господарським судом не були взяті до уваги доводи позивача про те, що спірний правочин укладений директором підприємства позивача з перевищенням повноважень, наданих йому Статутом підприємства, без рішення загальних зборів учасників товариства на укладення договору, сума якого перевищує граничну, що суперечить нормам ст.92 ЦК України, ст.ст.41, 59 Закону України «Про господарські товариства» та відповідно до ст..215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним;

- також скаржник посилається на те, що висновки господарського суду щодо відсутності доказів на підтвердження повідомлення відповідача щодо наявності рішення загальних зборів від 05.06.2014р. не відповідають дійсності, оскільки позовна заява містить посилання на статут товариства, який має відсильну норму на протокол загальних зборів, яким встановлені обмеження щодо укладення договорів;

- в зв`язку з вищевикладеним, скаржник зазначає, що, підписуючи оспорюваний договір, відповідач був обізнаний зі змістом статуту підприємства позивача, тому відповідно до п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» суд не мав брати до уваги доводів сторони, що їй не було відомо про наявні обмеження повноважень представника при укладенні договору з умовою про підписання його з особою, яка діє на підставі статуту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що відповідачем повністю виконані свої обов`язки за договором підряду, що підтверджується актами форми КБ-2В, КБ-3, підписаними позивачем без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості виконаних робіт, крім того зазначені роботи частково оплачені відповідачем, що також свідчить про виконання договору з його боку та прийняття зазначених робіт, схвалення правочину позивачем. В зв`язку з наявною заборгованістю за виконані роботи в сумі 511 259,00 грн. відповідач був змушений звернутись до господарського суду Полтавської області про стягнення заборгованості за договором підряду, зазначену позовну заяву було прийнято до розгляду, отже, на думку, відповідача зазначений позов та апеляційна скарга є технічними, поданими з метою відстрочення чи ухиленні від виконання своїх зобов`язань за договором підряду № 11/15 від 01.06.2015р. Крім того, оскільки позивачем був в подальшому схвалений вчинений з перевищенням повноважень правочин, роботи прийняті та частково оплачені, то зазначені обставини не можуть бути підставами для визнання такого правочину недійсним, зазначена правова позиція викладена в постанови Верховного Суду України від 19,08.2014р. по справі № 3-68гс14.

В судове засідання 09.06.2016р. представник позивача не з`явився, правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст..22 ГПК України, не скористався; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з сайту УДППЗ «Укрпошта» про отримання позивачем 08.06.2016р. ухвали суду апеляційної інстанції від 02.06.2016р. Будь-яких клопотань про подальше відкладення розгляду справи позивачем не було направлено до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Кіровоградської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» («замовник» за договором, позивач по справі, скаржник) та Спільним українсько-польського підприємством з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопол», м.Кіровоград («підрядник» за договором, відповідач по справі) було укладено договір підряду на будівництво № 11/15, відповідно до предмету якого «підрядник» зобов'язався на свій ризик в установлений цим договором строк відповідно до договірної ціни виконати роботи: території будівництво приміщення холодильного відділення та відділення зворотного осмосу ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», а «замовник» - прийняти і оплатити виконані належним чином роботи; склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання «підряднику», місцезнаходження об'єкта і вартість робіт, визначені договірною ціною, яка складається на окремі види робіт, що доручаються для виконання «підряднику», прописується в додатку до даного договору і є невід'ємною його частиною (п.п.1.1.-1.2 р.1 договору (а.с.5-10)).

Пунктами 2.1, 2.2 р.2 договору сторони визначили, що загальна ціна робіт, доручених для виконання «підряднику» за цим договором, є динамічною і на момент підписання договору складає становить приблизно 1 700 000 грн., в т. ч. ПДВ 283 333,34 грн.; фактична ціна визначається після закінчення будівництва на підставі локальних кошторисів на окремі види робіт; «замовник» фінансує виконання робіт з будівництва об'єкта згідно актів виконаних робіт № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3.

Пунктами 3.2, 3.4, 3.6 р.3 договору сторонами узгоджено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі актів виконаних робіт форми № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3; акти форми КБ-2в та Довідки КБ-3 складаються і підписуються «підрядником» і передаються «замовнику»; «замовник» перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх; «підрядник» визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, і готує відповідні документи і подає їх для підписання «замовнику» протягом 3-х банківських днів після виконання робіт; роботи вважаються виконаними з моменту підписання відповідних документів; всі платежі за виконані роботи (включаючи проміжні) «замовник» проводить згідно довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3, складених на підставі відомості виконаних обсягів робіт з зазначенням переліку закінчених і готових до здачі будівельно-монтажних робіт, складеного і підписаного з боку «замовника» - представником служби «замовника», що здійснює технічний нагляд за будівництвом і виконробом будівництва; «підрядник» готує та передає для перевірки уповноваженому представнику «замовника» у строк не пізніше 25-го числа поточного місяця акти форми № КБ-2в, довідки № КБ-3, складені на підставі відомості виконаних обсягів робіт та комплект документів підтверджуючих якість, вартість та обсяги виконаних робіт; протягом 3-х робочих днів «замовник» перевіряє акти і підписує їх в кількості фактично виконаних обсягів робіт; оплата здійснюється протягом 3-х банківських днів після підписання актів форми № КБ-2в та довідки № КБ-3.

Відповідно до п.17.1 р.17 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов'язань передбачених цим договором.

Зазначений договір з боку позивача підписаний директором підприємства ОСОБА_2, який згідно Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 01.06.2015р., на 02.11.2015р. є підписантом особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори (а.с.104-109). Належним чином засвідчена ксерокопія залучена до матеріалів справи (оригінал витягу знаходиться у справі № 912/1200/16).

Відповідно до частин 1, 2 ст.17 Закону України від 15.05.2003 року № 755-1V «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України; при цьому такі відомості вважаються достовірними згідно з ч.1 ст.18 цього Закону та можуть бути використані у справі з 3-ю особою, доки до них не внесено відповідних змін.

На виконання умов договору відповідачем в червні та серпні 2015 року були виконані підрядні роботи по будівництву холодильного відділення та відділення зворотного осмосу ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» згідно договору на загальну суму 707442,00 грн., що підтверджується:

- актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за червень 2015 року від 28.07.2015р. (а.с.32-35), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 від 28.07.2015р. (а.с.31);

- актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за серпень 2015 року від 28.08.2015р. (а.с.38-41), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 від 28.08.2015р. (а.с.37);

- актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за серпень 2015 року від 28.08.2015р. (а.с.44-46), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 від 28.08.2015р. (а.с.43).

На оплату виконаних відповідачем робіт останній виставив позивачу рахунки: № 32 від 13.07.2015 року на загальну суму 171 761,00 грн., № 41 від 31.08.2015р. на суму 383 988,00 грн., № 35 від 31.08.2015р. на суму 151 693,00 грн. (відповідно) (а.с.36, 42, 47).

Вищезазначені акти приймання виконаних робіт, довідки про вартість робіт підписані обома сторонами, зокрема позивачем, без будь-яких зауважень щодо якості, вартості та обсягів виконаних робіт.

Позивачем вищевказані будівельні роботи оплачені частково: 13.08.2015р. в сумі 44490,00 грн. та 31.08.2015р. в сумі 151 693,00 грн., всього в сумі 196 183,00 грн., що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (а.с.48-49).

09.03.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області звернулось з позовом до господарського суду Кіровоградської області про визнання договору підряду на будівництво № 11/15 від 01.06.2015р. недійсним, оскільки підписання такого договору зі сторони ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» директором ОСОБА_2, який діяв на підставі Статуту, є підставою для визнання такого договору недійсним, тому що протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» від 05.06.2014р. та Статутом позивача, затвердженим загальними зборами товариства 18.08.2015р., зокрема пунктами 12.5.15, 12.20, передбачено, що директору товариства ОСОБА_2 надано повноваження на укладення договорів, контрактів, угод та будь-яких інших правочинів, розпорядження коштами товариства з встановленням граничної суми (поріг обмеження) в 75000,00 грн., тоді як сума спірного договору складає 1 700 000 грн. (а.с.3-4, 11-18).

Отже, відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України директор позивача при укладенні договору не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому відповідно до ст.215 ЦК України укладений ним правочин має бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, одним із способів якого є визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частинами 1-3 статті 92 ЦК України регламентовано, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом; у випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою; правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (зі змінами та доповненнями) визначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України); настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини; доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.); наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Отже, хоча й підписання договору з боку позивача здійснено директором підприємства з перевищенням повноважень (перевищення граничного розміру суми договору, встановленого протоколом загальних зборів учасників товариства від 05.06.2014р. (а.с.18), з яким директор був обізнаний, оскільки підписував протокол власноруч), але як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, після укладення такого договору, позивачем було схвалено такий правочин шляхом прийняття виконаних відповідачем підрядних робіт, підписано акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в від 28.07.2015р., 28.08.2015р. (а.с.32-35, 38-41, 44-46), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 (а.с.31,37, 43), частково оплачені вказані роботи в сумі 196 183 грн.; крім того, здійснено перевірку об'єктів будівництва робочою комісією, створеною відповідно до наказу № 47 від 07.04.2016р., за результатами якої 11.04.2016р. сторонами підписано акт про виявлені розбіжності в актах форми КБ-2, акт про виявлені недоліки (дефекти) від 11.04.2016р. за яким недоліків не виявлено (а.с.78-83), то господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки правочин, вчинений з перевищенням повноважень, був в наступному схвалений позивачем.

Зазначена правова позиція повністю підтверджена висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19.08.2014р. по справі № 3-68гс14, яка долучена до справи.

Щодо посилань позивача на ст.92 ЦК України про необхідність органу управління юридичної особи діяти в інтересах юридичної особи, без перевищення повноважень, посилань господарського суду в зв`язку з цим на відсутність у справі доказів обізнаності відповідача з обмеженнями щодо укладення договору директором позивача, який діяв на підставі статуту та всупереч цьому укладення договору з позивачем, то вони не приймаються колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Пунктом 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке: письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта; особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності; припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень; водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут. У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: - такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); - про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Отже, посилання як позивача, так і господарського суду на зазначений пункт Постанови Пленуму ВГСУ є безпідставним, оскільки в даному випадку укладений з перевищенням повноважень правочин був в наступному схвалений позивачем, що підтверджено матеріалами справи; крім того, в даному випадку по цій справі відповідач не посилався на те, що йому не було відомо про наявні обмеження щодо підпису договорів директором позивача.

Крім того, слід зазначити, що аналізуючи поданий позивачем позов, колегія суддів зазначає, що основним його доводом є укладення договору підряду на будівництво № 11/15 директором підприємства позивача з перевищенням повноважень, закріплених статутом підприємства що суперечить, зокрема, ст.92 ЦК України. Оскільки зазначена норма більше стосується дій самого позивача - керівника підприємства (директора) щодо укладення правочинів з контрагентами та обмежень при укладенні, про які йому відомо, позивачем не подавались судам обох інстанцій докази звільнення керівника підприємства, який уклав спірний правочин, притягнення останнього до кримінальної відповідальності за нанесення підприємству матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, зловмисної домовленості керівника підприємства позивача з відповідачем при укладенні оспорюваного правочину, то за цих обставин не приймаються доводи скаржника щодо необхідності визнання недійсним укладеного правочину.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що остаточні висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 04.05.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/860/16 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Кіровоградської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.06.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко