ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.06.16р. Справа № 904/3303/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м.Дніпропетровськ

до Комунального закладу "Широківська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради", смт.Широке, Дніпропетровська обл.

про стягнення 770 634,68 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 20.05.16р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального закладу "Широківська центральна районна лікарня" (далі - відповідач) про стягнення 770 634,68 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів № 2015/ТП-БО-04526 від 22.09.15р., в частині розрахунків за поставлений природний газ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.16р. порушено провадження у справі № 904/3303/16, прийнято позовну заяву та призначено судове засідання на 24.05.16р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.16р. відкладено судове засідання на 14.06.16р.

10.06.16р. до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в підтвердження того, що кошти на утримання Комунального закладу "Широківська центральна районна лікарня" надходять з державного бюджету України.

14.06.16р. до господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 558 939,63 грн. та стягнути з відповідача 211 695,05 грн., з яких:

- сума основного боргу у розмірі 165 371,89 грн.,

- інфляційні втрати у розмірі 4 093,73 грн.,

- 3% річних у розмірі 2 446,87 грн.,

- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 39 782,56 грн.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої заявив про уточнення розміру позовних вимог, підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи додаткові пояснення.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

На електронну адресу господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшли клопотання:

- про залучення до участі у справі третіх осіб - Широківську районну раду Дніпропетровської області, Широківську районну державну адміністрацію, ОСОБА_2 України;

- про оголошення перерви до вирішення питання щодо заявлених клопотань про залучення третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, подані клопотання відповідача та заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд вважає за необхідне відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та оголошення у судовому засіданні перерви до вирішення питання щодо заявлених клопотань про залучення третіх осіб, оскільки прийняття рішення по даній справі ні яким чином не вплине на права і обов'язки Широківської районної ради Дніпропетровської області, Широківської районної державної адміністрації, Верховної ОСОБА_2 України. Крім того, відповідно до п. 5 оглядового листа Вищого господарського суду України від 18.02.13р. № 01-06/374/2013 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Таким чином, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

У судовому засіданні 14.06.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.15р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та /або місцевих бюджетів № 2015/ТП-БО-04526 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого, позивач постачає природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 06.20.1 Газ природний) (далі - газ) відповідачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору, за одиницю виміру кількості газу при його обліку приймається один кубічний метр (куб. м), приведений до стандартних умов: температура газу (t) = 20 градусів за Цельсієм, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа).

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що облік обсягів газу, що постачається на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами користування та Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 618, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 26 січня 2006 року за № 67/11941, та іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок обліку природного газу під час його розподілу.

Обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті відповідачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності об'єктів відповідача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 2 до Договору (п. 2.3. Договору).

У п. 3.1. Договору зазначено про те, що договірні обсяги постачання газу відповідачеві наводяться у додатку 3 до Договору.

Положеннями п. 3.6. Договору передбачено, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним позивачем та відповідачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, підписаного відповідачем та газорозподільним підприємством відповідно до п. 2.5. розділу ІІ Договору.

Як зазначено у п. 3.7. Договору, позивач до п'ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, надсилає відповідачу два примірники акта приймання - передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником позивача та скріплені печаткою останнього.

Згідно з п. 3.8. Договору, відповідач протягом двох днів з дати одержання акта приймання - передачі газу зобов'язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі газу, підписаний уповноваженим представником відповідача та скріплений печаткою відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання - передачі газу.

Акти приймання - передачі газу є підставою для остаточних розрахунків відповідача з позивачем (п. 3.9. Договору).

У п. 4.1. Договору зазначено про те, що розрахунки за реалізований відповідачеві газ здійснюється за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Положеннями п. 4.2. Договору передбачено, що всього за 1000 куб.м. природного газу, з урахуванням збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання - 7513,20 грн., крім того ПДВ 20% - 1 502,64 грн., разом за 1000 куб.м. - 9 015,84 грн.

Розрахунковий період за Договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно (п. 4.5. Договору).

Пунктом 4.5.2. Договору передбачено, що загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу відповідачеві і становить 456 607,22 грн., з ПДВ - 20%, в тому числі власна потреба - 375 457,22 грн., потреба орендаря - 81 150,00 грн.

Відповідно до п. 4.6. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється відповідачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до Договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду.

За приписами п. 4.6.1. Договору, відповідач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період.

У п. 5.1.2. Договору зазначено про те, що позивач має право отримувати від відповідача плату за поставлений газ за цінами, визначеними в розділі ІV Договору, а відповідач зобов'язаний оплачувати позивачу вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених Договором (п. 5.3.3. Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України (п. 6.1. Договору).

Як зазначено у п. 6.2.2. Договору, у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом VI Договору, із відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

30.10.15р., 21.12.15р., 30.12.15р., 29.01.16р. між сторонами були укладені додаткові угоди, відповідно до яких сторони змінили вартість та обсяг природного газу, виключили сторону під назвою Газорозподільне підприємство "Дніпропетровськгаз", подовжили строк дії договору до 31.03.16р. та інше.

Як зазначає позивач, внаслідок недобросовісного виконання відповідачем п. 4.6. Договору, у відповідача утворилась заборгованість за постачання природного газу за січень, лютий і березень 2016 року у розмірі 724 311,52 грн., що підтверджується Актом взаєморозрахунків між сторонами, який підписаний та скріплений печаткою підприємства відповідача без будь-яких зауважень.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору, в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий природний газ, позивачем на підставі п. 6.2.2 Договору була нарахована пеня у розмірі 39 782,56 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4 093,73 грн. та 3% річних у розмірі 2 446,87 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач відповідно до тексту позовної заяви просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 724 311,52 грн., пеню у розмірі 39782,56 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 093,73 грн., 3% річних у розмірі 2 446,87 грн., а всього 770 634,68 грн.

Але, після порушення провадження у справі відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за поставлений у січні - березні 2016 року газ на загальну суму 558 939,63 грн., відповідно до платіжних доручень від 05.05.16р. за № 321, від 12.05.16р. №№ 337, 338, від 18.05.16р. № 367, від 08.06.16р. № 444, що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 13.06.16р., який підписаний сторонами без будь-яких претензій або зауважень.

Таким чином, з урахуванням поданої заяви про уточнення розміру позовних вимог, позивач просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 558939,63 грн. та стягнути з відповідача 211 695,05 грн., з яких:

- сума основного боргу у розмірі 165 371,89 грн.,

- інфляційні втрати у розмірі 4 093,73 грн.,

- 3% річних у розмірі 2 446,87 грн.,

- пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 39 782,56 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного:

По-перше, станом на 01.01.16р. відповідач не має кредиторської заборгованості за спожитий природний газ у 2015 році.

По-друге, позивачем було порушено умови п. 2. Додаткової угоди № 4 до Договору.

По-третє, пред'являючи позовні вимоги позивач не надав жодного документального підтвердження того, що він діє в інтересах ПАТ "Дніпропетроськгаз" при тому, що саме це підприємство жодним чином не підтримує позов, про що свідчить відсутність будь-яких письмових документів цього підприємства щодо підтримання даного позову.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 165 371,89 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заборгованість підтверджується матеріалами справи.

Доводи викладені у відзиві на позовну заяву судом до уваги не беруться, оскільки:

- Відповідач підписавши акти приймання-передачі газу, визнав факт споживання газу саме у таких обсягах та на таку суму. Крім того, умовами Договору передбачено обов'язок відповідача здійснити розрахунок за фактично спожитий природний газ понад узгоджений обсяг.

- Відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, що підтверджує Акт звірки взаєморозрахунків станом на 13.06.16р. Крім того, до дій які свідчать про визнання боргу відноситься часткове погашення самим боржником основного боргу.

Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 558 939,63 грн. підлягає припиненню, оскільки вказана сума була оплачена відповідачем позивачу після порушення провадження у справі, що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків станом на 13.06.16р., який підписаний сторонами без будь-яких претензій та зауважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4093,76 грн. та 3% річних у розмірі 2 446,87 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.2.2. Договору передбачено, що у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом VI Договору, із відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 6.2.2. Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 39 782,56 грн., розрахунок якої судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно.

Але згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь - яких обставин.

Господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зменшити розмір пені на 50% від належної до стягнення суми, що буде становити суму пені - 19 891,28 грн. При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені, суд виходив з того, що:

По-перше, відповідач є закладом комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є збереження та зміцнення здоров'я населення.

По-друге, кошти на утримання комунального закладу надходять з державного бюджету України.

По-третє, відповідач здійснив більшу частині оплати за поставлений природний газ.

По-четверте, розмір заявленої до стягнення суми пені значно перевищує розмір збитків позивача з огляду на недоведеність останніх, що в розумінні ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України є достатньою (винятковою) підставою для зменшення розміру належної до сплати неустойки.

По-п'яте, крім пені позивач також нарахував інфляційні втрати та 3% річних, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ від 02.09.15р. у справі № 911/1171/15.

Викладене є підставою для задоволення позову частково.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу "Широківська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради" (53700, Дніпропетровська обл., Широківський район, смт. Широке, вул. Казбек, буд. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 2, ) заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 165 371,89 грн. (сто шістдесят п'ять тисяч триста сімдесят одна грн. 89 коп.), пеню у розмірі 19 891,28 грн. (дев'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яносто одна грн. 28 коп.), інфляційні втрати у розмірі 4 093,73 грн. (чотири тисячі дев'яносто три грн. 73 коп.), 3% річних у розмірі 2 446,87 грн. (дві тисячі чотириста сорок шість грн. 87 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 559,52 грн. (одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять грн. 52 коп.).

Провадження у справі в частині стягнення заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 558 939,63 грн. - припинити.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.06.16р.

Суддя ОСОБА_3