РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/4020/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд"

про визнання договору недійсним

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Бондар Р.В.

від відповідача 1: Матієнко А.В.

від відповідача 2: Матієнко А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Трест "Київміськбуд-3" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд" про визнання недійсним договору № 13/01/02-2016 про відступлення права вимоги (цесії) від 13.01.2016 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПВВ-Буд» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд". Позовні вимоги обґрунтовані переданням недійсної вимоги за оспорюваним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2016 р. порушено провадження у справі № 910/4020/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.04.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд" подало відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечило, мотивуючи свої заперечення тим, що існування вимоги за договором підряду № 98 від 19.05.2014 р. підтверджується актами виконаних робіт з ф. КБ-2в, довідками про вартість виконаних робіт з ф. КБ-3, а також актом звіряння взаємних розрахунків, у якому вказано сальдо на 01.01.2014 р. - 164 050, 33 грн.

При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд" стверджує, що загальна вартість виконаних робіт за договором № 98 від 19.05.2014 р. становить 1 338 923, 41 грн., з яких позивачем сплачено - 1 174 873, 08 грн., а відтак - заборгованість Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" становить 164 050, 33 грн., у тому числі договірне забезпечення 5 % - 66 946, 17 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" також подало відзив на позовну заяву, у якому вказує про відсутність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу.

У судовому засіданні 08.06.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-3" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" укладено договір підряду № 98, за умовами якого відповідач 1 зобов'язався за дорученням позивача виконати комплекс робіт по улаштуванню інженерних мереж водопроводу В1, каналізації К1, дощової каналізації К2, антикорозійний захист К1-1, тепломережі та реконструкцію СЕВП-44 на об'єкті «Житловий будинок з об'єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом по вул. Ревуцького, 7-В у Дарницькому районі міста Києва».

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. 2.4. договору початок робіт - травень 2014 року, закінчення робіт - червень 2014 року. Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття позивачем.

Згідно з п.п. 3.1., 4.1., 4.2., 4.3. договору вартість робіт становить 3 290 956, 62 грн. Розрахунки здійснюються щомісячно за фактично виконанні роботи згідно форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3. Оплата за виконані роботи здійснюється позивачем у розмірі 95 % від суми кожного оформленого відповідачем 1 акту виконаних робіт; 5 % від вартості виконаних робіт залишаються в гарантійному фонді будівництва на рахунках позивача. Позивач проводить оплату прийнятих робіт протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання актів приймання виконаних робіт після отримання коштів від замовника об'єкту будівництва, а у випадку затримання замовником перерахування коштів - протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання коштів від замовника.

Договір, відповідно до п. 10.2., набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними зобов'язань.

13.01.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд" укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 13/01/02-2016, за умовами якого відповідач 1 безоплатно передав відповідачу 2 право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" по оплаті виконаних робіт вартістю 164 050, 33 грн. за договором підряду № 98 від 19.05.2014 р., що підтверджується актами ф. Кб-2в та довідками ф. КБ-3.

У відповідності до п. 1.2. договору цесії № 13/01/02-2016 від 13.01.2016 р. відповідач 2 набув право вимагати від позивача належного виконання зобов'язання за договором підряду № 98 від 19.05.2014 р., а також усі права в обсягах та на умовах, передбачених вказаним договором підряду та чинним законодавством України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) № 13/01/02-2016 від 13.01.2016 р. заборгованість Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3"за договором № 98 від 19.05.2014 р. становила 97 104, 16 грн., а відтак - передана Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" за оспорюваним договором вимога щодо плати робіт на суму 164 050, 33 грн. є недійсною.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами статті 179 Господарського кодексу України також визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору.

Аналогічні норми закріплені також і в ст. 180 Господарського кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Розглядаючи даний спір по суті, судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-3" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" підписані акти виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за договором № 98 від 19.05.2015 р. на загальну суму 1 338 923, 41 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями вказаних актів, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, наявними у матеріалах справи виписками з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" підтверджується перерахування позивачем грошових коштів за договором № 98 від 19.05.2015 р. на загальну суму 1 174 873, 08 грн.

Слід також відзначити, що наведені обставини сторонами не заперечуються.

В той же час, за твердженням позивача заборгованість Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" за договором № 98 від 19.05.2015 р. на момент укладення оспорюваного договору становила 97 104, 16 грн.

З приводу наведеного, суд відзначає, що за умовами договору № 98 від 19.05.2015 р. 5 % від вартості виконаних робіт залишаються в гарантійному фонді будівництва на рахунках позивача та перераховуються субпідряднику через 90 днів після передачі будинку під заселення відповідно до діючого законодавства та після отримання коштів від замовника будівництва.

Тобто, наведеною нормою сторони договору № 98 від 19.05.2015 р. на власний розсуд врегулювали порядок виконання грошових зобов'язань.

В той же час, суд вважає за доцільне відзначити, що наведені умови не свідчать про обов'язок виконання позивачем зобов'язань в частині 5 % від вартості виконаних робіт в залежності від передачі будинку під заселення, а лише встановлює порядок оплати вартості виконаних робіт.

Таким чином, у зв'язку з виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" зобов'язань за договором № 98 від 19.05.2015 р., позивач зобов'язаний був оплатити виконані роботи у порядку, встановленому договором.

При цьому, за висновками суду, обумовлений договором № 98 від 19.05.2015 р. гарантійний платіж у розмірі 5 % від вартості виконаних робіт, входить до грошових зобов'язань позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд".

В той же час, виходячи з наявних у справі документів Публічне акціонерне товариство "Трест "Київміськбуд-3" допустило порушення грошових зобов'язань за договором № 98 від 19.05.2015 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" на загальну суму 164 050, 33 грн., що складається з неперерахованих позивачем грошових коштів у розмірі 97 104, 16 грн. та гарантійного платежу у розмірі 5 % від вартості виконаних робіт, що становить 66 946, 17 грн. та знаходиться в гарантійному фонді будівництва.

Тож, приймаючи до уваги вищевикладене, на момент укладення договору цесії № 13/01/02-2016 від 13.01.2016 р. неоплаченими Публічним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-3" залишалися грошові кошти за договором № 98 від 19.05.2015 р. на загальну суму 164 050, 33 грн., що спростовує доводи позивача про недійсність переданої Товариству з обмеженою відповідальністю "ДАП-Буд" вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що наявними у справі документами підтверджується наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВВ-Буд" права вимоги до Публічного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-3" за договором № 98 від 19.05.2015 р. на загальну суму 164 050, 33 грн. на момент укладення договору цесії № 13/01/02-2016 від 13.01.2016 р., а відтак - даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним вказаного договору.

Інших обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину, Публічним акціонерним товариством "Трест "Київміськбуд-3" не наведено.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги наявні у справі докази та встановлені судом обставини, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 13.06.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.