КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/29195/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Сікорський Т.Г. - дов. від 15.09.2015 року б/н

від відповідача 1: Іванов А.О. - дов. від 21.12.2015 року № 102/03

від відповідача 2: Білічак Х.В. - в.о. директора

від третьої особи: Сотнікова І.В. - дов. від 09.02.2016 року № 27-8084

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" та Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" на рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року

у справі № 910/29195/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" (м. Київ)

до 1. Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" (м. Київ)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Фактор-Комфорт" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" з позовом до Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Фактор-Комфорт" про визнання недійсним договору № 97-04 відступлення права вимоги від 04.09.2015 року, укладений між АТ „Банк „Національні інвестиції" та ТОВ „Фактор-Комфорт".

Рішенням від 18.01.2016 року господарський суд міста Києва у задоволенні позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ТОВ „Рідний Край" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року у справі № 910/29195/15 повністю і прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір №97-04 відступлення права вимоги від 04.09.2015 року, укладений між відповідачами 1 та відповідачем 2.

Також, не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду АТ „Банк „Національні інвестиції" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2015 року по справі № 910/ 29195/15 скасувати та постановити нове рішення, яким позов ТОВ „Рідний Край" задовольнити та визнати недійсним договір № 97-04 від 04.09.2015 року укладений між відповідачами 1 та відповідачем 2.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 року апеляційні скарги ТОВ „Рідний Край" та АТ „Банк „Національні інвестиції" були прийняті та об'єднані в одне провадження, призначено розгляд справи № 910/29195/15 у судовому засіданні за участю представників сторін на 15.03.2016 року.

Ухвалою від 15.03.2016 року Київський апеляційний господарський суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Коротун О.М. на лікарняному 04.04.2016 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Сулім В.В.

Після зміни складу колегії розгляд справи розпочався спочатку.

В судовому засіданні 07.06.2016 року представники позивача та відповідача 1 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг. Представник відповідача 2 проти вимог апеляційних скарг заперечував з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу. Представник третьої особи підтримав вимоги викладені в апеляційних скаргах позивача та відповідача 1 з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 13.02.2004 року між Акціонерним банком „Національні інвестиції" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" (позичальник) було укладено кредитний договір № 97-04, відповідно до п. 2.1 якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію на поповнення оборотних коштів в сумі 1 400 000 грн. на строк з 13.02.2004 року до 13.02.2007 року включно. Кредитні кошти надаються одним або декількома траншами.

04.09.2015 року між Публічним акціонерним товариством „Банк „Національні інвестиції" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фактор-Комфорт" (новий кредитор) було укладено договір № 97-04 про відступлення права вимоги, у відповідності до умов п. 2.1 якого первісний кредитор відступає в повному обсязі, а новий кредитор набуває право вимоги до боржника вимагати виконання останнім зобов'язання в повному обсязі.

Згідно п. 1.1 договору від 04.09.2015 року № 97-04 під правом вимоги сторони розуміють права первісного кредитора за основним договором, в тому числі, право грошової вимоги до боржника по виконанню зобов'язання за основним правочином, строк виконання якого настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому з основного договору.

Основний договір - це кредитний договір від 13.02.2004 року № 97-04 (п. 1.1.2 договору від 04.09.2015 року № 97-04).

За змістом п. 1.1.4 оспорюваного правочину зобов'язанням є зобов'язання боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю „Рідний Край") за основним договором сплатити суму грошових коштів, включаючи основну суму кредиту 3 970 000 грн., проценти за користування кредитними коштами, що станом на 04.09.2015 року становили 537 569 грн. 88 коп., та будь-які інші суми, які належать до сплати за кредитним договором від 13.02.2004 року № 97-04, нараховані або можуть бути нараховані боржнику, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.

П. 2.2 договору від 04.09.2015 року № 97-04 передбачено, що первісний кредитор відступає права сторони кредитора за основним договором, а новий кредитор приймає всі права первісного кредитора і стає кредитором за кредитним договором від 13.02.2004 року № 97-04

Новий кредитор набуває права вимоги до боржника з моменту підписання правочину (п. 2.3 договору від 04.09.2015 року № 97-04 про відступлення права вимоги).

У п.п. 4.1, 4.2 оспорюваного правочину контрагентами було погоджено, що новий кредитор здійснює компенсацію вартості отриманого права вимоги на користь первісного кредитора в сумі 4 507 569 грн. 88 коп. Оплата здійснюється шляхом перерахування первісному кредитору вартості права вимоги в безготівковому порядку у день підписання правочину на рахунок Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції".

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (п. 8.1 договору від 04.09.2015 року № 97-04 про відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ТОВ „Рідний Край" посилалось на те, що фактично на підставі договору від 04.09.2015 року № 97-04 відповідачами було досягнуто згоди не лише щодо заміни кредитора у зобов'язанні, що виникло з кредитного договору від 13.02.2004 року № 97-04, а й заміну боржника, оскільки у відповідності до основного договору банк має і певні обов'язки перед позичальником, зокрема, забезпечення останнього консультативними послугами стосовно оплати кредитної заборгованості. Вказані обставини, на думку заявника, вказують і на заміну боржника в основному зобов'язанні, що у відповідності до приписів ст. 520 Цивільного кодексу України може бути здійснено лише за наявності згоди кредитора. Крім того, позивачем наголошено на наявності повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" про нікчемність договору від 04.09.2015 року № 97-04 з огляду на приписи ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вказані обставини в їх сукупності, на думку позивача, свідчать про невідповідність договору від 04.09.2015 року № 97-04 про відступлення права вимоги приписам чинного законодавства України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов'язків, не погіршує становище боржника і не зачіпає його інтересів, та здійснюється без згоди боржника, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 року по справі № 3-43гс15 та Вищим господарським судом України у постанові від 01.12.2015 року по справі № 914/100/15.

За приписами ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Як зазначалось вище, за умовами договору від 04.09.2015 року № 97-04 про відступлення права вимоги первісний кредитор відступає в повному обсязі, а новий кредитор набуває право вимоги до боржника вимагати виконання останнім зобов'язання в повному обсязі.

У п. 1.1.4 оспорюваного правочину визначено, що зобов'язанням, право вимоги за яким відступається є зобов'язання боржника за основним договором сплатити суму грошових коштів, включаючи основну суму кредиту 3 970 000 грн., проценти за користування кредитними коштами, що станом на 04.09.2015 року, становили 537 569 грн. 88 коп. та будь-які інші суми, які належать до сплати за кредитним договором від 13.02.2004 року № 97-04, що нараховані або можуть бути нараховані боржнику, а також суми штрафних санкцій (неустойки), процентів, відшкодування збитків.

Первісний кредитор відступає права сторони кредитора за основним договором, а новий кредитор приймає всі права первісного кредитора і стає кредитором за кредитним договором від 13.02.2004 року № 97-04 (п. 2.2 договору від 04.09.2015 року № 97-04).

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що предметом оспорюваного правочину є саме фактична заміна кредитора, що у відповідності до приписів чинного законодавства України не вимагає наявності попереднього погодження боржника, а ніяким чином не здійснюється передача новому кредитору обов'язків банку за кредитним договором від 13.02.2004 року № 97-04.

Також колегія суддів погоджується, що з висновком місцевого господарського суду про те, що з укладанням договору від 04.09.2015 року № 97-04 не нівелюються обов'язки Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції", що виникли з кредитного договору від 13.02.2004 року № 97-04, в тому числі, і щодо надання консультативних послуг з погашення кредитної заборгованості.

Також вірним є висновок місцевого господарського суду про те, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" про фактичну заміну сторони у договорі від 13.02.2004 року № 97-04, яка мала по відношенню до позичальника певні негрошові зобов'язання, є необґрунтованими та такими, що не вказують на обов'язковість отримання згоди останнього на укладання договору.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене місцевий господарський суд, дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав вважати договір від 04.09.2015 року № 97-04 таким, що укладений з порушенням приписів ст. 520 Цивільного кодексу України, та правомірно відмовив в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

З приводу посилання заявника на повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" про нікчемність договору від 04.09.2015 року № 97-04 з огляду на приписи ст.38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд зазначає наступне.

В листі від 08.10.2015 року № 3781/03 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 04.09.2015 року № 97-04, пославшись загалом на ч 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Листом від 16.10.2015 року № 3630/03-1 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" повідомила Товариство з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" без посилання на ч 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Колегія суддів не може прийняти такі повідомлення про нікчемність правочину, оскільки ч 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України „Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Так як листи від 08.10.2015 року № 3781/03 та від 16.10.2015 року № 3630/03-1 з повідомленнями про нікчемність правочину не були мотивовані, то колегія суддів їх не бере до уваги як безпідставні.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 04.09.2015 року платіжним дорученням № 35 Товариство з обмеженою відповідальністю „Фактор-Комфорт" перерахувало на рахунок Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" грошові кошти в сумі 4 507 569 грн. 88 коп., що в повному обсязі відповідає умовам п.п. 4.1, 4.2 договору від 04.09.2015 року № 97-04.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ТОВ „Рідний Край" до ПАТ „Банк „Національні інвестиції" та ТОВ „Фактор-Комфорт" є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянти не подали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Рідний Край" та Публічного акціонерного товариства „Банк „Національні інвестиції" на рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року по справі № 910/29195/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 18.01.2016 року по справі № 910/29195/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/29195/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

В.В. Сулім