РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016Справа №910/6236/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ"

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною

про стягнення 60 657, 91 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Пристромко М.П.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (далі-відповідач) про стягнення 60 657, 91 грн., у тому числі: 34 107, 28 грн. - основний борг, 10 519, 05 грн. - не отриманий дохід згідно ст. 1214 ЦК України, 14 768, 45 грн. - інфляційні збитки, 1 281, 13 грн. - 3 % річних - плата за користування чужими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти відповідно до договору поставки № 606-14 від 06.06.2014, проте поставка продукції на суму 34 107, 28 грн. не була узгоджена, а отже зазначена сума підлягала поверненню на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ", як безпідставно отримана.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.04.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 28.04.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, а також заявив клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відео конференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ" про участь представника останнього у судовому засіданні в режимі відео конференції у Господарському суді Дніпропетровської області задоволено та призначено судове засідання на 23.05.2016.

У судовому засіданні 23.05.2016 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки заява про розірвання договору поставки № 606-14 від 06.06.2014 від позивача на адресу відповідача не надходила, отже, на думку останнього, даний договір є чинним та кошти за умовами договору перераховуватись авансовою оплатою, тобто відповідач має всі належні підстави для виконання своїх зобов'язань за договором та поставки товару позивачу, а отже це виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Суд оголосив перерву у судовому засіданні до 07.06.2016 згідно ст. 77 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 доручив Господарському суду Дніпропетровської області забезпечити проведення судового засідання 07.06.2016 в режимі відео конференції.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.06.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 між Виробничим комплексом «Техносервіс» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ" (далі - покупець) укладено договір поставки № 606-14, умовами якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця, а покупець - прийняти й оплати продукцію, що отримана в результаті виробничої діяльності - вторинну сировину, асортимент і технічні умови яких зазначені у специфікації, що є невід'ємними частинами даного договору.

Постачальник зобов'язується поставляти товар по мірі накопичення в кількості, асортименті, за ціною та в строки, вказані в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Ціна на товар по кожній окремій поставці встановлюється постачальником та може бути змінена за згодою сторін (п. 1.2. договору).

Датою поставки товару вважається дата, що зазначена у видатковій накладній (п. 1.4. договору).

Відповідно п. 2.1. договору, загальна сума даного договору визначається вартістю товару, отриманого покупцем протягом дії даного договору згідно накладних, що є невід'ємними частинами даного договору.

Згідно п. 2.2. договору, розрахунки за товар, здійснюються покупцем шляхом попередньої 50 % оплати. Остаточний розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється протягом п'яти банківських днів з моменту поставки товару.

Пунктами 3.1. та 3.2. договору передбачено, що поставка товарів здійснюється постачальником протягом строку дії договору.

Поставка товару здійснюється по мірі накопичення та оформлюється окремими видатковими накладними.

Умовами п. 4.4. договору визначено, що покупець має право:

- вимагати від постачальника поставки товару в кількості і строк передбаченими даним договором;

- вимагати від постачальника належного виконання його обов'язків.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2014. У випадку, якщо за 15 днів до закінчення строку дії договору, жодна із сторін не виявить бажання розірвати його, то дія договору вважається пролонгованою на наступний календарний рік на тих же умовах (п.п. 7.1. та 7.2. договору).

У відповідності до п. 9.2. договору, сторони можуть розірвати даний договір за умови відсутності зобов'язань до даному договору, повідомивши про це іншу сторону за один місяць до дати передбачуваного розірвання. Повідомлення про розірвання має бути надіслане рекомендованим листом з повідомленням про отримання або через представника іншої сторони.

Оскільки, суду не надано жодного доказу наявності повідомлення про припинення дії договору поставки № 606-14 від 06.06.2014, суд приходить до висновку, що договір автоматично пролонговувався та станом на день прийняття рішення у справі є чинним.

Також, між сторонами підписано до договору поставки № 606-14 від 06.06.2014 специфікацїї № 1 від 13.06.2014, № 2 від 19.06.2014, № 3 від 19.06.2014, № 4 від 26.06.2014, № 5 від 04.07.2014, № 6 від 08.07.2014, № 7 від 09.07.2014, № 8 від 17.07.2014, № 9 від 22.07.2014, № 10 від 25.07.2014, № 11 від 12.08.2014, № 12 від 29.08.2014, № 13 від 15.09.2014, № 14 від 29.09.2014, № 15 від 01.10.2014.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору останнім за період з 06.06.2014 по 25.11.2014 на користь відповідача було перераховано грошові кошти на загальну суму 423 842, 48 грн., у тому числі 07.11.2014 в сумі 30 000, 00 грн. та 14.11.2014 в сумі 10 000, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями № 38 від 03.09.2014, № 39 від 03.09.2014, № 62 від 16.09.2014, № 65 від 19.09.2014, № 80 від 30.09.2014, № 90 від 02.10.2014, № 92 від 03.10.2014, № 101 від 08.10.2014, № 177 від 06.11.2014, № 182 від 07.11.2014, № 204 від 14.11.2014, проте відповідачем було поставлено продукцію на загальну суму 389 735, 20 грн.

Тож, різниця між сумою отриманої відповідачем передоплати та загальною вартістю поставленої на користь позивача продукції становить 34 107, 28 грн.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідно до специфікацій до договору поставки № 606-14 від 06.06.2014, поставка товару на суму 34 107, 28 грн. не була узгоджена, а отже зазначена сума підлягає поверненню на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ", як безпідставно отримана відповідно до ст. 1212 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 10 519, 05 грн. - не отриманого доходу згідно ст. 1214 ЦК України, 14 768, 45 грн. - інфляційних втрат, 1 281, 13 грн. - 3 % річних - плати за користування чужими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поставки № 606-14 від 06.06.2014, суд відзначає таке.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як стверджує позивач, специфікаціями до договору поставки № 606-14 від 06.06.2014 не було узгоджено поставки товару на суму 34 107, 28 грн., а тому такі грошові кошти, відповідач утримує без достатньої правової підстави, у зв'язку з чим Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною зобов'язано повернути позивачу вказану суму.

Разом з тим, як вбачається з банківської виписки від 07.11.2014 та від 14.11.2014 у призначенні платежу позивачем зазначено «передоплата за втор сировину зг. договору № 606-14 від 06.06.2014 у т.ч. ПДВ 20 %».

Так, відповідно до п. 2.2. договору, розрахунки за товар, здійснюється покупцем шляхом попередньої 50 % оплати. Остаточний розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється протягом п'яти банківських днів з моменту поставки товару.

При цьому, згідно п. 1.2. договору, постачальник зобов'язується поставляти товар по мірі накопичення в кількості, асортименті, за ціною та в строки, вказані в рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору. Ціна на товар по кожній окремій поставці встановлюється постачальником та може бути змінена за згодою сторін.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі, було укладено договір поставки № 606-14 від 06.06.2014, а кошти, які Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ" просить стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, отримано останнім у якості передоплати за поставку продукції, яка повинна бути поставлена за договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Отже, посилання представника позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України є необґрунтованим, оскільки кошти відповідачем не були отримані без будь-яких правових підстав, а перераховані у якості передоплати на поставку товару, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 34 107, 28 грн.

Крім того, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРВТОРУТИЛІЗАЦІЯ" в частині стягнення з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною 10 519, 05 грн. - не отриманого доходу згідно ст. 1214 ЦК України, 14 768, 45 грн. - інфляційних втрат, 1 281, 13 грн. - 3 % річних - плати за користування чужими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого судом відмовлено.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 10.06.2016.

Суддя Бондарчук В.В.