ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа № 925/336/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю,

від відповідача: Кулєєв О.О. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Чигиринської міської ради

про стягнення 255 866,69 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 255 866 грн. 69 коп. частини інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що в період з 19 по 24 жовтня 2007 року в результаті незаконних дій відповідача (посадових осіб Чигиринської міської ради) було вилучено майно позивача (фізичної особи - підприємця ОСОБА_3), що встановлено постановою Господарського суду Черкаської області від 24 вересня 2008 року у справі № 17/3710а за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Чигиринської міської ради. В результаті таких незаконних дій позивачу було нанесено матеріальну шкоду (збитки) у вигляді неотриманого прибутку на загальну суму 284569 грн. 46 коп., яка була стягнута із Чигиринської міської ради на користь ОСОБА_3 такими рішеннями Господарського суду Черкаської області: від 29 листопада 2011 року у справі N 02/5026/2354/2011 із Чигиринської міської стягнуто на користь ОСОБА_3 100000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; від 29 липня 2011 року у справі № 13/5026/1240/2011 стягнуто також 100 000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; рішенням від 21 лютого 2010 року у справі № 09/259 стягнуто 84569,46 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 963,7 грн. судових витрат. До цього часу боржником - Чигиринською міською радою вказані рішення суду в повному обсязі не виконані, кошти перераховані позивачу лише частково. Позивач стверджує, що виходячи із того, що це зобов'язання відповідача є грошовим зобов'язанням, тому відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача частину індексу інфляції на прострочені суми по всіх трьох судових рішеннях по січень 2016 року та три проценти річних за увесь період прострочення по 31.01.2016.

Заявою від 04.05.2016 (а. с. 120-123) позивач зменшив розмір позовних вимог до суми 255 848,69 грн., що складає частину інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов'язання, у зв'язку з тим, що при розрахунку індексу інфляції на несплачену суму по рішенню у справі № 09/259 за січень 2016 року позивач помилково не врахувала перераховану 22.12.2015 суму 2000 грн.

У відзивах на позовну заяву (а. с. 75-79, 124-128) відповідач повністю заперечив проти позову з підстав, викладених у відзивах, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати позовну давність. У додатковому поясненні від 25.05.2016 відповідач послався на судову практику у аналогічних спорах, яка на його думку може бути застосована в процесі розгляду даного спору.

Ухвалою суду від 04 травня 2016 року задоволено клопотання відповідача, продовжено строк вирішення спору у даній справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 14.06.2016.

У судовому засіданні:

представник позивача повністю підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та пояснив, що сума позову зменшена у зв'язку із врахуванням сплати 2000 грн., що помилково не було враховано при пред'явленні позову, і складає 255 848,69 грн.; повністю заперечив проти доводів відповідача, вважаючи, що позовна давність не пропущена, а правові позиції Верховного Суду України в питанні застосування ст. 625 ЦК чітко викладені у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, тому рекомендації ВССУ, на які посилається відповідач та які прийняті раніше цієї постанови, не можуть застосовуватися у даній справі;

представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилався на доводи, викладені у відзивах на позовну заяву, заперечив проти застосування ст. 625 ЦК України, якою встановлено відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а зобов'язання зі сплати збитків за судовими рішеннями є деліктними, а не договірними; послався на висновки та рекомендації ВССУ і ВГСУ; заявив про застосування позовної давності при розгляді даного спору; просив повністю відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 14.06.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін у судовому засіданні, суд встановив таке.

В процесі розгляду спору, до прийняття рішення у справі, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Зменшення розміру позовних вимог відповідає праву позивача, передбаченому статтею 22 ГПК України, відповідна заява оформлена у письмовому вигляді та додана до матеріалів справи, тому позов розглядається у зменшеній позивачем сумі 255 848,69 грн.

Господарським судом Черкаської області розглядався спір за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Чигиринської міської ради про визнання незаконними дій посадових осіб та зобов'язання повернути майно.

Постановою Господарського суду Черкаської області від 24.09.2008 у адміністративній справі № 17/3710а, яка набрала законної сили, визнано незаконними дії посадових осіб Чигиринської міської ради: секретаря Чигиринської міської ради ОСОБА_4, заступника голови Чигиринської міської ради ОСОБА_5, заступника голови Чигиринської міської ради ОСОБА_6 щодо вилучення майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

При вирішенні даного спору у справі № 17/3710а судом було встановлено, що рішенням Чигиринської міської ради Черкаської області від 24.07.2007р. № 21-28 було вирішено припинити діяльність КП "Транспортне" шляхом його ліквідації та передати безкоштовно комунальне майно з КП "Транспортне" в господарське управління КП "Чигиринське". Під час вилучення цього майна у КП "Транспортне" посадовими особами відповідача було вилучено також майно фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, придбане нею на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2007р., про що представники Чигиринської міської ради не заперечували, посилаючись лише на те, що на момент вилучення майна Чигиринській міській раді не було відомо про відчуження КП "Транспортне" належного йому майна фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, та відповідно, знаходження на території КП "Транспортне" майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.12.2010 у справі № 09/259 по спору між ФОП ОСОБА_3 та Чигиринською міською радою було стягнуто із Чигиринської міської ради на користь ФОП ОСОБА_3 84 569,46 грн. завданої шкоди та 963,70 грн. судових витрат. Рішення набрало законної сили 02.02.2011, а 13.05.2011 судом видано наказ.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011 по спору між цими ж сторонами із відповідача стягнуто на користь позивачки 100 000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення суду набрало законної сили 08.11.2011, 09.12.2011 судом видано наказ.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011 із відповідача стягнуто на користь позивачки 100 000 грн. збитків, 1000 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення суду набрало законної сили 16.12.2011, а 20.12.2011 судом видано наказ.

УДКС України в Чигиринському районі Черкаської області у листі від 19.02.2016 № 04-53/108 повідомило на запит позивачки про те, що вказані накази господарського суду знаходяться на виконанні в управлінні, однак виконані лише частково: 23.10.2015 було сплачено 1000 грн., 22.12.2015 - 2000 грн., 27.01.2016 - 9000 грн., 11.02.2016 - 25000 грн.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

Рішеннями господарського суду Черкаської області від 21.12.2010 у справі № 09/259, від 28.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011, від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011 по спору між цими ж сторонами із Чигиринської міської ради стягнуто на користь ФОП ОСОБА_3 284 569,46 грн. завданої шкоди та підприємцю відшкодовано судові витрати. Вказані рішення суду набрали законної сили, на їх примусове виконання судом видані накази.

Згідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, виходячи із припису статті 35 ГПК України, встановлені судом обставини при розгляді спорів між цими ж сторонами у справах № 09/259, № 13/5026/1240/2011, № 02/5026/2354/2011 не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Станом на день розгляду спору у даній справі рішення Господарського суду Черкаської області у справах № 09/259, № 13/5026/1240/2011, № 02/5026/2354/2011 ні в добровільному ні в примусовому порядку боржником (відповідачем) не виконані, накази господарського суду знаходяться на примусовому виконанні в УДКС України в Чигиринському районі Черкаської області, яке в листі від 19.02.2016 № 04-53/108 повідомило про часткове виконання рішень суду в жовтні, грудні 2015 року та в січні, лютому 2016 року.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, що виникло із вказаних вище рішень Господарського суду Черкаської області від 21.12.2010 у справі № 09/259, від 28.07.2011 у справі № 13/5026/1240/2011, від 29.11.2011 у справі № 02/5026/2354/2011.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Грошовим за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідає приписам частини 2 статті 625 ЦК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 113 цс 14 вказав, що відшкодування майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, до якого правомірним є застосування частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правова позиція щодо можливості застосування частини 2 статті 625 ЦК України до зобов'язань, що виникли на підставі судового рішення, наведена в постанові Верховного Суду України від 05.12.2011 у справі № 16/164(2010).

Доводи відповідача в цій частині суд вважає такими, що не відповідають приписам чинного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним зокрема у названих вище постановах.

Оскільки відповідач не виконав вказані вище рішення господарського суду та не перерахував позивачці присуджені судовими рішеннями кошти, тому суд погоджується з доводами представника позивача про те, що відповідач порушив право позивачки на своєчасне та повне отримання цих коштів.

Однак, суд вважає частково обґрунтованими доводи відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності до вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних, з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В пунктах 3.4., 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Пунктом 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

За приписом частини 2 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на викладене, оскільки позивачка не заявляла вимоги про стягнення індексу інфляції і трьох процентів річних та враховуючи те, що відповідно до статті 625 ЦК України вказані нарахування стягуються за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, а позовна заява подана до суду 05.04.2016, тому правомірною суд вважає вимогу позивачки про стягнення з відповідача трьох процентів річних з 06.04.2013 по 31.01.2016, а щодо виконання рішення № 09/259 - по 27.01.2016, тобто в межах строку, заявленого позивачем. Також суд вважає безпідставним нарахування позивачем трьох процентів річних на суми судових витрат, оскільки стягнуті рішеннями суду судові витрати не є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України, тому три проценти річних повинні нараховуватися лише на стягнуті суми шкоди та збитків.

Відповідно до виконаного судом розрахунку належна до стягнення сума трьох процентів річних складає 24 070 грн. 59 коп., а саме:

- щодо несплаченої суми по рішенню суду № 09/259:

84 569,46 x 930 (06.04.13 - 22.10.15) Ч 3% : 365 = 6 464,35

83 569,46 x 60 (23.10.15 - 21.12.15) Ч 3% : 365 = 412,12

81 569,46 x 10 (22.12.15 - 31.12.15) Ч 3% : 365 = 67,04

81 569,46 x 27 (01.01.16 - 27.01.16) Ч 3% : 366 = 180,52

всього 7 124,03

- щодо несплачених сум по двох інших рішеннях суду:

100 000 x 1000 ( 06.04.13-31.12.15) Ч 3% : 365 = 8 219,18

100 000 x 31 ( 01.01.16-31.01.16) Ч 3% : 366 = 254,10

всього 8 473,28, по двох рішеннях 16946,56

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає до часткового задоволення в сумі 182 802 грн. 17 коп., з огляду на таке.

Вимога позивача про стягнення індексу інфляції за період з лютого 2011 по березень 2013 року перебуває за межами встановленого законом строку позовної давності, тому індекс інфляції слід рахувати із квітня 2013 року.

Крім цього, при розрахунках індексу інфляції на кожну із присуджених сум позивач безпідставно не врахував місяці, коли за даними Держкомстату України показники індексу інфляції були менше одиниці.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).

Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується (п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Порядок проведення підрахунку інфляційних втрат передбачено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості. Сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до пункту 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування індексу інфляції також повинно здійснюватися лише на стягнуті судом суми шкоди та збитків без урахування судових витрат, оскільки стягнуті судом судові витрати не є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Розрахунок індексу інфляції такий:

- щодо несплаченої суми по рішенню суду № 09/259:

84 569,46 x 175,1 % (трав. 2013-жовт. 2015) = 63 511,66

83 569,46 x 102,7 % (лист.-груд. 2015) = 2 256,38

81 569,46 x 100,9 (січень 2016) = 734,13

всього 66 502,17

- щодо несплачених сум по двох інших рішеннях суду:

100 000 x 158,15% (трав. 2013 - січ. 2016) = 158150 - 100000 = 58150

всього по двох рішеннях 116300

Доводи та заперечення відповідача у відзивах на позов суд вважає такими, що не заслуговують на увагу і спростовуються матеріалами справи, приписами чинного законодавства та рішенням Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, яке відповідно до статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим для застосування судом. Судом встановлено і сторонами підтверджено у судовому засіданні, що накази господарського суду у вказаних справах в повному обсязі не виконані, строки пред'явлення наказів до виконання не пропущені, підстав для невиконання вказаних наказів суду немає. Посилання відповідача у додатковому поясненні від 25.05.2016 на судову практику суд вважає таким, що не спростовує висновки суду, оскільки відповідно до припису статті 111-28 ГПК України обов'язковим для застосування судом є рішення Верховного Суду України, а не листи чи роз'яснення, які крім того застосовуються з урахуванням всіх обставин справи; а постанові ВСУ від 06.06.2012 висновки суду у даній справі не суперечать.

Таким чином, з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства вимогу позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд задовольняє частково в сумі 182 802 грн. 17 коп. та вимогу про стягнення три проценти річних задовольняє частково в сумі 24 070 грн. 59 коп., у решті вимог у позові відмовляє.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 3 103 грн. 09 коп.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Чигиринської міської ради (20901, Черкаська обл., м. Чигирин, вул. Б. Хмельницького, 19, ідентифікаційний код 04061560) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (20901, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) - 24 070 грн. 59 коп. (двадцять чотири тисячі сімдесят гривень 59 копійок) три проценти річних, 182 802 грн. 17 коп. (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот дві гривні 17 копійок) інфляційних втрат, 3 103 грн. 09 коп. (три тисячі сто три гривні 09 копійок) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повний рішення складено 21.06.2016 (перший робочий день після вихідних).

Суддя А.Д. Пащенко