КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/29311/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Шапрана В.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Кайдан Дмитрій-Святослав Тарасович ( за довіреністю від 11.01.2016 р.)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2015

у справі № 910/29311/15 (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Трест Бориспільсільбуд"

до приватного підприємства "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч"

про стягнення 61 239,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 61 239,82 грн., з яких 29 678,61 грн. - сума основного боргу, 24 851,61 грн. інфляційні втрати, 1 999,64 грн. - 3% річних, 4 709,97 грн. - пені.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у справі № 910/29311/15 позов задоволено повністю: стягнуто з приватного підприємства "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Трест Бориспільсільбуд" 29 678 грн. 61 коп. - суми боргу, 24 851 грн. 61 коп. - інфляційні втрати, 1 999 грн. 64 коп. - 3 % річних, 4 709 грн. 97 коп. - пені.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідачем неналежним чином виконано зобов'язання за договором субпідряду №2/10-2013 від 02.10.2013 року, однак відповідач за виконані роботи в повному обсязі не розрахувався та має заборгованість в розмірі 29 678, 61 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач - приватне підприємство "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва по справі за позовом ТОВ "Трест Бориспільсільбуд" до ПП "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч " про стягнення боргу, прийняти по справі нове рішення, яким відмовити позивачу у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції безпідставно було залишено без задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та винесено рішення у відсутності уповноваженого представника відповідача, чим було позбавлено можливості останнього надати відзив на позовну заяву та пояснення стосовно спору. Окрім того зазначив, що судом першої інстанції не було досліджено підписаний сторонами договір наявний в матеріалах справи, та відсутність до договору додаткових угод із визначенням конкретних вказівок та на цілу низку умов ( перелік продукції, перелік робіт, структуру звітності).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2016 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження, та призначено справу до розгляду.

15.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшла касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 року. В зв'язку з чим, у відповідності до ч. 2 ст. 109 ГПК України, справа була надіслана до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року було зупинено апеляційне провадження у справі № 910/29311/15 до повернення матеріалів справи з Вищого господарського суду України у відповідності до ч.1 ст. 79 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року апеляційне провадження у справі було поновлено та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 року було відкладено розгляд справи, в зв'язку з неявкою у судове засідання уповноваженого представника відповідача, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ( а.с.133,134).

У судовому засіданні, 07.06.2016 року представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача у судові засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.10.2013 року між ТОВ ТОВ "Трест Бориспільсільбуд" та ПП "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч" укладено договір субпідряду №2/10- 2013 від 2 жовтня 2013 року (договір №2/10-2013) (а.с.12).

За умовами зазначеного договору, субпідрядник (позивач) приймає на себе якісно і у встановлені строки виконати земляні роботи на будівництві об'єкта: "Реконструкція недобудованого гуртожитку медучилища під пункт тимчасового розміщення біженців по вул. Студентській, 2 в м. Яготині Київської області ", в той час п. 3.2.4 передбачає, що генпідрядник (відповідач) зобов'язаний оплатити виконані роботи відповідно до умов договору №2/10-2013.( п. 1.1. договору ). Генпідрядник (відповідач) протягом 10 (десяти) календарних днів після підписання форми КБ-2В та форми КБ-3 перераховує кошти за фактично виконаний обсяг робіт (п. 4.4. договору).

Умовами розділу 4 договору встановлено платежі та розрахунки, за яким сторони погодили, що вартість робіт визначається згідно динамічної договірної ціни до договору і уточнюється по факту виконаних робіт згідно актів КБ-2В.

Як вбачається з матеріалів справи, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (далі - Форма КБ-3) за листопад 2013 року встановлено та сторонами погоджено, що загальна вартість будівельних робіт по будові з урахуванням ПДВ за листопад місяць 2013 року складає 97 767 грн. 60 коп.(а.с.15)

Формою КБ-3 за грудень 2013 року встановлено та сторонами погоджено, що загальна вартість будівельних робіт по будові з урахуванням ПДВ за звітний місяць (грудень) 2013 р. складає 38 911 грн. 20 коп. і всього вартість виконаних робіт складає 136 678 грн. 80 коп. (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем виконано роботи за договором на суму 136 678 грн. 61 коп., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2В) №2 від 30 грудня 2013 року на суму 38 911 грн. 20 коп.(а.с.21-23) та №1 за листопад 2013 року на суму 97 767 грн. 41 коп.(а.с.17-20), які належним чином підписані та скріплені печаткою відповідача без зауважень.

На виконання умов договору відповідачем було сплачено 107 000 грн. 00 коп., в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем рахується заборгованість в розмірі 29 678,61 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено, що позивачем виконано роботи за договором на суму 136 678 грн. 61 коп., а зобов'язання по оплаті виконаних робіт у термін встановлений договором в повному обсязі, відповідачем не виконано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір №2/10-2013 є договором субпідряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Як передбачено вимогами ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи, у цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником як замовник. При цьому генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 251 Цивільного кодексу України:

- строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення;

- терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Умовами розділу 4 договору встановлено платежі та розрахунки, за яким сторони погодили, що вартість робіт визначається згідно динамічної договірної ціни до договору і уточнюється по факту виконаних робіт згідно актів КБ-2В.

Як вбачається з матеріалів справи, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (далі - Форма КБ-3) за листопад 2013 року встановлено та сторонами погоджено, що загальна вартість будівельних робіт по будові з урахуванням ПДВ за листопад місяць складає 97 767 грн. 60 коп.(а.с.15)

Формою КБ-3 за грудень 2013 року встановлено та сторонами погоджено, що загальна вартість будівельних робіт по будові з урахуванням ПДВ за звітний місяць (грудень) складає 38 911 грн. 20 коп. і всього вартість виконаних робіт складає 136 678 грн. 80 коп. (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем виконано роботи за договором на суму 136 678 грн. 61 коп., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2В) №2 від 30 грудня 2013 року на суму 38 911 грн. 20 коп.(а.с.21-23) та №1 за листопад 2013 року на суму 97 767 грн. 41 коп.(а.с.17-20) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 за листопад 2013 року та грудень 2013 року (а.с.15-16), які належним чином підписані та скріплені печаткою відповідача без зауважень.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи часткову оплату в розмірі 107 000,00 грн. (а.с.75-82) на виконання умов договору, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи належним чином підтверджено, що відповідачем зобов'язання по оплаті виконаних робіт у термін встановлений договором не виконано, тому судом першої інстанції правомірно було задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 29 678,61 грн.

Стосовно нарахування 3 % річних в розмірі 1999,64 грн., пеню в розмірі 4709,97 грн. та інфляційні втрати в розмірі 24 851,61 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - ПП «ФКБ «Завод Луч» за договором №2/10-2013 проводив часткові оплати, а саме: 31.03.2014 р. - 15 000 грн., 28.05.2014 - 30 000 грн., 02.06.2014 - 12 000 грн.(а.с.75-79)

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 10.01.2014р. по 14.08.2015 року, з урахуванням часткової сплати, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, тому позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних в розмірі 1999,64 грн. та інфляційні втрати в розмірі 24 851,61 грн. є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами п. 5.2. Договору у випадку, якщо генпідрядник порушив грошові зобов'язання, він сплачує на користь субпідрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є вірним, тому розмір пені за період з 10.01.2014 року по 10.06.2014 року становить 4709,97 грн., отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Стосовно посилання апелянта, на те, що суд першої інстанції порушуючи права відповідача не було задоволено клопотання про відкладення розгляду справи, та виніс рішення у відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, вважає доводи апелянта необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи, про, що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали. Відповідач в свою чергу в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення без участі представника відповідача, унеможливило скористатись останнім своїми процесуальними правами, які наведені у статті 22 ГПК України.

Колегія судів зазначає, що позовна заява була прийнята до провадження 19.11.2015р. , а рішення судом першої інстанції, було винесено 19.01.2016р. Зважаючи на тривалий час розгляду , та відкладення розгляду справи, відповідно до ухвали господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року на підставі задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (а.с.67,73), у відповідача було достатньо часу скористатись своїми правами наведеними у статті 22 ГПК України. Апелянт в свою чергу своїм правом не скористався, ні будь-яких клопотань ні заперечень по справі до суду не надав.

Крім того, суд першої інстанції відкладав розгляд справи, в межах процесуального строку встановленого ст. 69 ГПК України, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів, вважає, що відповідач не був позбавлений права в порядку ст. 28 ГПК України направити в судове засідання іншого представника, також колегія суддів зазначає, що й до апеляційної інстанції відповідач не направив повноважного представника для участі в судових засіданнях.

Отже, доводи апелянта є необґрунтованими та не підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому вимоги скаржника задоволенню не підлягають враховуючи вищевикладені обставини.

Також необґрунтованими є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було досліджено підписаний сторонами договір наявний в матеріалах справи, та відсутність до договору додаткових договір із визначенням конкретних вказівок та на цілу низку умов ( перелік продукції, перелік робіт, структуру звітності) оскільки, як видно зі змісту договору субпідряду, відповідно до умов розділу 4 договору встановлено порядок платежів та розрахунків, за яким сторони погодили, що вартість робіт визначається згідно динамічної договірної ціни до договору і уточнюється по факту виконаних робіт згідно актів КБ-2В, які в подальшому були підписані обома сторонами без зауважень.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року у справі № 910/29311/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Фінансова будівельна компанія "Завод Луч" на рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року у справі № 910/29311/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року у справі № 910/29311/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/29311/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді В.В. Шапран

М.А. Дідиченко