КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа№ 911/3515/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

За участю представників сторін:

Від позивача: Стилик О.Ю., Сніжко В.Ю. - представники за довіреностями,

Від відповідача-1: представник не з'явився;

Від відповідача-2: представник не з'явився;

Від третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,: Старушкевич У.М. - представник за довіреністю,

Від третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,: Усачова А.І. представник за довіреністю,

Від прокуратури: Галась О.М.- прокурор відділу прокуратури м. Києва,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5"

на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2015 року

у справі № 911/3515/14 (Головуючий суддя Кошик А.Ю, судді: Ейвазова

А.Р., Ярема В.А.)

за позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Кримтеплоенергоцентраль"

2. Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5"

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача,:

1.Міністерства енергетики та вугільної промисловості

2.Національної комісії, що здійснює державне регулювання у

сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання недійсним договору

За участю прокуратури Київської області

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до 1. Публічного акціонерного товариства "Кримтеплоенергоцентраль", 2. Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 16.04.2014 року № 246 за зобов'язаннями, які виникли з Договору від 05.10.2007 року № 4274/02 поставки електричної енергії в сумі 212 238 194,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення сторонами п. 8.7. Договору від 05.10.2007 року № 4274/02 поставки електричної енергії, який передбачає обов'язковість отримання письмової згоди боржника на передачу прав та обов'язків за таким Договором третій особі, у зв'язку з чим просить суд даний договір визнати недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.11.2014 року в позові Державному підприємству "Енергоринок" до Публічного акціонерного товариства "Кримтеплоенергоцентраль" та Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про визнання недійсним договору відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - 1. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, 2. Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" на рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2014 року залишено без задоволення; рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2015 року касаційні скарги прокуратури Київської області та Державного підприємства "Енергоринок" на рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2014 року та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року задоволено; рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року скасовано; справу № 911/3515/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області в іншому складі суду.

Скасовуючи рішення Господарського суду Київської області від 07.11.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року у справі №911/3515/14, Вищий господарський суд України зазначив, що суди попередніх інстанцій не з'ясували дійсні права та обов'язки учасників спірних правовідносин, належним чином не дослідили положень Договору про відступлення права вимоги на предмет його відповідності приписам ст. 516 ЦК України, не надали належної правової оцінки доводам позивача, прокурора та третіх осіб, які упродовж усього розгляду справи наголошували на тому, що спірний договір укладено всупереч зазначеним положенням та п. 8.7 Договору купівлі-продажу електричної енергії від 05.10.2007 № 4274/02, згідно умов якого права та обов'язки, що виникають за цим договором у однієї зі сторін, не можуть бути передані третій стороні без письмової згоди іншої сторони за цим договором.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.08.2015 року у справі № 911/3515/14 позов Державного підприємства "Енергоринок" задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладення договір № 246 про відступлення права вимоги, укладений 16.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Кримтеплоелектроцентраль" та Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилається на те, що відсутність згоди боржника на відступлення не породжує для нього жодних правових наслідків, та не може бути підставою для визнання Договору про відступлення права вимоги від 16.04.2014 року № 246 недійсним.

Після порушення апеляційного провадження у справі № 911/3515/14 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2015 року, до суду додатково надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на вказане рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 року другу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" було приєднано для розгляду її в єдиному апеляційному провадженні у справі № 911/3515/14.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року зупинено апеляційне провадження у даній справі у зв'язку з призначенням судової економічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 року у справі № 911/3515/14 поновлено апеляційне провадження у справі № 911/3515/14, у зв'язку з тим, що Постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2016 року скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року, справу направлено до суду апеляційної інстанції для розгляду, та призначено розгляд справи на 28.03.2016 року.

23.03.2016 року до Київського апеляційного господарського суду надійшов лист Вищого господарського суду України № 05-20/94 від 22.03.2016 року з проханням надіслати до Вищого господарського суду України матеріали справи №911/3515/14 у зв'язку з надходженням до Вищого господарського суду України заяви Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" №01-09/558 від 18.03.2016 року про прийняття додаткового рішення та заяви №01-09/559 від 18.03.2016 року про виправлення описки в постанові Вищого господарського суду України від 08.02.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року зупинено апеляційне провадження у даній справі у зв'язку з розглядом Вищим господарським судом України зазначених вище заяв Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про прийняття додаткового рішення та заяви про виправлення описки в постанові Вищого господарського суду України від 08.02.2016 року та направити матеріали справи 911/3515/14 до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 року у справі № 911/3515/14 поновлено апеляційне провадження у справі № 911/3515/14 у зв'язку з тим, що постановами Вищого господарського суду України від 18.04.2016 року відмовлено Публічному акціонерному товариству "Харківська ТЕЦ" у задоволенні заяви про виправлення описки у постанові Вищого господарського суду України від 08.02.2016 року у справі № 911/3515/14, та відмовлено Публічному акціонерному товариству "Харківська ТЕЦ" у задоволенні заяви про прийняття додаткової постанови про розподіл судових витрат у справі 911/3515/14.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг надано письмові пояснення щодо вимог апеляційної скарги, в яких зазначено заперечення щодо її вимог та прохання до суду залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Публічним акціонерним товариством "Кримтеплоенергоцентраль" не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного його повідомлення про час та місце судового засідання.

Крім того, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися представники Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5".

Натомість, представник Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" ОСОБА_8 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з перебуванням в інших судових засіданнях в Господарському суді Харківської області.

Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія прийшла до висновку про відмову у його задоволенні, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" не позбавлено права направити іншого представника у судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" має декілька представників, а саме: ОСОБА_8 - за довіреністю № 33-07/4 від 19.01.2016 року, ОСОБА_9 за довіреністю № 33-07/8 від 12.01.2015 року, ОСОБА_10 - за довіреністю № 33-07/18 від 02.03.2016 року.

Отже, судова колегія приходить до висновку про те, що Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" мало змогу направити хоча б одного з трьох представників на судове засідання до Київського апеляційного господарського суду.

У пункті 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року N 18 зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім цього, ч. 1 ст. 102 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Апеляційне провадження у даній справі порушено ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2015 року.

Отже, судовою колегією тривалий період розглядається дана справа і, крім того, використано строк, в межах якого розглядаються апеляційні скарги на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з пунктом 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідачів, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, а також, враховуючи вказівки постанови Вищого господарського суду України від 02.03.2015 року у даній справі, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2007 року між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кримелектроцентраль" (ТЕЦ), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Кримелектроцентраль" (додаткова угода № 10016/09 від 02.12.2013 року до договору від 05.10.2007 року № 4274/02) укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 4274/02, за умовами якого ТЕЦ зобов'язується продавати, а ДПЕ зобов'язується купувати електроенергію, вироблену ТЕЦ, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Пунктом 5.1.1 договору № 4274/02 передбачено право ТЕЦ вимагати від ДПЕ оплати за продану електроенергію відповідно до Ст. 4 Договору.

Згідно з п. 5.5.1 договору № 4274/02 ДПЕ зобов'язане купувати у ТЕЦ електроенергію відповідно до умов ст. 3 та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов ст. 4 Договору.

Відповідно до п. 8.7 договору № 4274/02 передбачено, що права та обов'язки, що виникають за цим договором у однієї із Сторін, не можуть бути передані третій стороні без письмової згоди іншої Сторони за цим договором.

У п. 8.6 договору № 4274/02, в редакції додаткової угоди № 10283/02 від 31.12.2013 року до договору від 05.10.2007 року № 4274/02, сторони передбачили, що договір вступає в силу з 05.10.2007 року та діє до 30.06.2014 року.

Судовою колегією встановлено, що в процесі виконання договору № 4274/02 у Державного підприємства "Енергоринок" перед Публічним акціонерним товариством "Кримелектроцентраль" утворилась заборгованість у розмірі 212 238 194,46 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи погодженим у двосторонньому порядку актом звірки розрахунків між Державним підприємством "Енергоринок" та Публічним акціонерним товариством "Кримелектроцентраль" за куповану ОРЕ електроенергію станом на 01.04.2014 року.

В подальшому, 16.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Кримелектроцентраль" (первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Харківська ТЕЦ-5" (новий кредитор) укладено договір № 246 про відступлення права вимоги (далі - договір № 246), за умовами якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право дійсної вимоги до боржника первісного кредитора - Державного підприємства "Енергоринок" заборгованості за договором від 05.10.2007 року № 4274/02 за поставлену первісним кредитором електричну енергію в сумі 212 238 194,46 грн., що виникла: за січень 2012 року в сумі 32 047 007,56 грн.; за березень 2013 року в сумі 64 187,89 грн.; за квітень 2013 року в сумі 27 582 376,91 грн.; за лютий 2014 року в сумі 35 388 054,37 грн.; за березень 2014 року в сумі 117 156 567,73 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору № 246 до нового кредитора переходять права первісного кредитора за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Первісний кредитор зобов'язаний в день укладення цього договору передати новому кредитору оригінали документів, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення. Передача документів оформлюється актом приймання-передачі документів, який складається у двох ідентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін, скріплюється підписами та печатками сторін (п.п. 2.1, 2.2 договору № 246).

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору № 246 Публічне акціонерне товариство "Кримтеплоелектроцентраль" передало Публічному акціонерному товариству "Харківська ТЕЦ-5" всі необхідні документи, на підставі яких у Публічного акціонерного товариство "Кримтеплоелектроцентраль" виникло право вимоги до Державного підприємства "Енергоринок" на загальну суму 212 238 194,46 грн., про що 16.04.2014 року складено Акт приймання- передачі документації.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Як передбачено ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 5 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як на підставу для визнання правочину недійсним, позивач посилається на порушення сторонами п. 8.7. Договору від 05.10.2007 року № 4274/02 поставки електричної енергії, який передбачає обов'язковість отримання письмової згоди боржника на передачу прав та обов'язків за таким Договором третій особі.

За приписами п. 1,ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Як вбачається з п. 8.7 договору № 4274/02, права та обов'язки, що виникають за цим договором у однієї із Сторін, не можуть бути передані третій стороні без письмової згоди іншої Сторони за цим договором.

Таким чином, п 8.7 основного договору № 4274/02 сторони передбачили, що умовою відступлення прав за цим договором є наявність письмової згоди відповідної сторони договору.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Враховуючи те, що Договір №246 про відступлення права вимоги укладено без отримання письмової згоди Державного підприємства "Енергоринок", судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений договір є недійсним з моменту його укладення.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким позов задоволено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.08.2015 року у справі № 911/3515/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 911/3515/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська