ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 904/7227/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2016
у справі № 904/7227/14 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб"
простягнення 16 915 574,41 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники :
- - позивачане з'явився
- - відповідачаКравцов О.В.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб", в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь 16 915 574,41 грн., з яких: 558 455, 98 грн. інфляційні втрати, 5 955 469, 02 грн. - пеня, 1 389 313,05 грн. - 3 % річних, 9 012 336, 36 грн. - 7 % штрафу та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1098-ПР від 28.12.2012 в частині оплати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016 (суддя Колісник І.І.) залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 (головуючий Антонік С.Г., судді: Дмитренко А.К., Чоха Л.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у сумі 2 960 386, 37 грн., 7 % штрафу у сумі 4506168,18 грн., 3% річних у сумі 1 377 740,13 грн., інфляційні втрати у сумі 557 381,87 грн. грн., судовий збір у сумі 72 875,46 грн. У решті позову відмовлено. Розстрочено виконання рішення суду на один рік за визначеним графіком. Стягнуто з позивача на користь відповідача витрати за проведення судових експертиз у сумі 55,89 грн.

Не погоджуючись частково з рішеннями судів, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати в частині зменшення неустойки та надання розстрочки виконання рішення, прийнявши в цій частині нове рішення, яким стягнути неустойку, у стягненні якої судами відмовлено, а в частині надання розстрочки виконання рішення - відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" не погоджується із доводами касатора і просить суд залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, господарські суди встановили, що 28.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем; позивачем; ПАТ "НАК "Нафтогаз України") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Ніко Тьюб" (покупцем; відповідачем; ТОВ "Інтерпайп Ніко Тьюб") укладено договір № 1098-ПР, за умовами якого, продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році газ обсягом до 53 800, 0 тис. куб. м, а покупець зобов'язувався розрахуватися за фактично переданий газ до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" протягом січня, березня-грудня 2013 року поставило відповідачу природний газ на загальну суму 161 207 882,97 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу та висновком судово-економічної експертизи № 7189 від 03.12.2015 (а.с. 24-32, 131-132, том 1).

Спір виник у зв'язку з тим, що відповідач несвоєчасно розрахувався за отриманий природний газ, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення неустойки, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленого природного газу та передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді інфляційних втрат та трьох процентів річних.

За розрахунками судів, у позивача виникло право на стягнення з відповідача 1 377 740,13 грн. 3 % річних та 557 381,87 грн. інфляційних втрат.

Судові рішення в зазначеній частині не оскаржуються.

Що стосується неустойки суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач несвоєчасно розрахувався за отриманий газ, що відповідно до пункту 7.2. договору є підставою для нарахування пені та 7 % штрафу. За розрахунками судів, у позивача виникло право на нарахування та стягнення з відповідача 5 920 772, 74 грн. пені та 9 012336,36 грн. штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій на 50 % (т.1, а.с.176-180).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру неустойки на 50 % (до 2 960 386, 37 грн. (пені) та до 4 506 168, 18 грн. штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача, що прострочив грошове зобов'язання, виходячи з того, що підприємство знаходиться у скрутному фінансовому стані, що, зокрема, зумовлено, наявністю дебіторської заборгованості контрагентів та зменшенням обсягів виробництва.

Колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій про зменшення розміру штрафу та пені достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Зважаючи на обставини справи, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, використовуючи надане суду право пунктом третім статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частини першої статті 233 Господарського кодексу України. Суд касаційної інстанцій вважає, що таке зменшення, беручи до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником по оплаті отриманого природного газу та відсутність негативних наслідків для позивача у вигляді заподіяної шкоди, викликаних простроченням виконання, а також нарахування, крім штрафу та пені також й інфляційних втрат, трьох процентів річних, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін. Отже, в даному випадку, місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки (штрафу та пені).

Що стосується розстрочки виконання судового рішення слід зазначити таке.

Частково задовольняючи заяву про розстрочку виконання судового рішення та надаючи таку розстрочку строком на 12 місяців, суди попередніх інстанцій виходили з обґрунтованості доводів боржника щодо неможливості виконання рішення суду у даній справі, а саме: скрутний фінансовий стан; збитковість; обмеженість матеріальних ресурсів; падіння обсягів виробництва; наявність виконавчого провадження щодо боржника; господарська діяльність, яку відповідно до статуту здійснює боржник, має високу суспільно-соціальну значимість.

Документальним підтвердженням скрутного фінансового становища підприємства (його збитковості) є звіт про фінансові результати Ф 2 станом на 31.12.2015; баланс Ф 1 за січень вересень 2015 року; баланс Ф 1 станом на 31.12.2015; довідка № 2229 від 10.12.2015 про збитки підприємства за третій квартал 2015 року; довідка № 2227 від 10.12.2015 про сплату у 2014 році заробітної плати та податків з неї; довідка № 1428 від 02.11.2015 року про динаміку відвантаження продукції на перше півріччя 2015 року; довідка № 2228 від 10.12.2015 року про дебіторську заборгованість за роботи, товари і послуги відповідача станом на 01.11.2015; копії наказів по підприємству про зміни в організації виробництва і праці працівників; листування між відповідачем, ТОВ "МЗ Дніпросталь" та ТОВ "Луганський комбінат втормет" стосовно неможливості останнього виконати договірні зобов'язання з поставки металолому у обсязі 12281,92 т чи повернення передоплати за нього; довідка стосовно простроченої заборгованості відповідача станом на 01.12.2015 року за банківськими кредитами на загальну суму 56 221 042,23 доларів США та процентами на загальну суму 4936 526,97 доларів США (т.1., а.с. 180 -227).

Відповідно до частини першої статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

В пунктах 7.1.2., 7.2. постанови № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи із наведеного, в основу судового рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Таким чином, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

В даному випадку, колегія вважає, що судами попередніх інстанцій враховані інтереси обох сторін, оскільки відповідачу надано розстрочку не на 5 років, як він просив, а лише на 1 рік. При цьому, господарськими судами правомірно враховано, що заявлені до стягнення суми, розстрочити сплату яких просив позивач, складається із сум неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат, тоді як основна заборгованість вже погашена і ця обставина сторонами не заперечується.

Отже, виходячи з вимог процесуального законодавства суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення у даній справі, встановив обставини та обґрунтував їх винятковість, що є підставою для розстрочки виконання судового рішення.

До того ж, за змістом статті 121 ГПК України розстрочити виконання судового рішення - це право суду.

Водночас, згідно частини другої статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, враховуючи фінансовий стан боржника та доводи викладені у заяві про розстрочку виконання судового рішення, з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника та зупинки роботи підприємства, а також баланс інтересів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви боржника про розстрочку виконання судового рішення й обґрунтовано розстрочив його виконання на 1 рік з помісячною сплатою визначених сум за визначеним графіком.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Таким чином, оскаржені судові рішення відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини при з'ясуванні питання щодо порушення положень ст. 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід з'ясовувати, зокрема, чи мало місце втручання у право мирного володіння майном ? Чи здійснене втручання в "інтересах суспільства" ? Чи відповідає втручання принципу правової визначеності ? Чи дотримано "справедливий баланс" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном ?

В даному випадку, з точки зору принципу "справедливого балансу" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном та принципу правової визначеності, встановлених Конвенцією відсутні підстави вважати, що вона була порушена.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 у справі № 904/7227/14 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

Т. Б. Данилова