ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016 року Справа № 912/1200/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

відповідача ОСОБА_1, ордер серії КР № 010958 від 07.06.2016р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.04.2016 року у справі № 912/1200/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області

до Спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопол», м.Кіровоград

про визнання недійсним договору підряду на будівництво

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 26.04.2016 року у справі № 912/1200/16 (суддя Шевчук О.Б.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області до Спільного українсько-польського підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопол», м.Кіровоград про визнання недійсним договору підряду на будівництво в задоволенні позову було відмовлено в повному обсязі (а.с.69-70).

Рішення господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для визнання договору недійсним, оскільки позивачем було здійснено дії на схвалення такого правочину; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.203, 215, 241 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права при його прийнятті, на неповне з`ясування обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема посилається на те, що:

- господарським судом спір був розглянутий за відсутності позивача, чим були порушені його права, передбачені в ст.ст. 4-3, 22 ГПК України, та не задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, чим порушено приписи ст.77 ГПК України;

- також господарським судом не були взяті до уваги доводи позивача про те, що спірний правочин укладений директором підприємства позивача з перевищенням повноважень, наданих йому Статутом підприємства та рішенням загальних зборів учасників товариства на укладення договору, сума якого перевищує граничну, в даному випадку не було, отже, за вимогами закону ст.ст.203, 215 ЦК України такий правочин має бути визнано недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, посилається на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначає, що оспорюваний правочин було схвалено в подальшому позивачем, що підтверджується доказами у справі, зокрема, актами виконаних робіт форми КБ-2в та довідками форми КБ-3, підписаними обома сторонами та засвідч5еними печатками, що свідчить про виконання умов договору. Крім цього, 07.04.2016р.позивачем на підставі наказу № 47 було створено робочу комісію із представників замовника та підрядника з метою оформлення виявлених недоліків по об`єктах завершеного будівництва підрядної організації відповідача, за результатами якої складені: акт про виявлені розбіжності в актах форми КБ-2 від 11.04.2016р., акт про виявлені недоліки (дефекти) від 11.04.2016р., за яким недоліків не виявлено, протокол № 41 врегулювання до акту про виявлені розбіжності при виконанні будівельних робіт по договору № 02/11-15 ОМКК від 02.11.2015р. (а.с.38-42). Таким чином, вищевказані обставини свідчать про схвалення позивачем оспорюваного ним правочину, а позов та апеляційна скарга є такими, що подані з метою відстрочення чи ухилення від виконання своїх зобов`язань по договору підряду, а саме зобов`язань по оплаті будівельних робіт. Крім того, оскільки позивачем був в подальшому схвалений вчинений з перевищенням повноважень правочин, роботи прийняті та частково оплачені, то зазначені обставини не можуть бути підставами для визнання такого правочину недійсним, зазначена правова позиція викладена в постанови Верховного Суду України від 19,08.2014р. по справі № 3-68гс14.

В судове засідання 09.06.2016р. представник позивача не з`явився, правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України, не скористався; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду апеляційної інстанції (а.с.84), витягом з сайту УДППЗ «Укрпошта» про отримання позивачем 01.06.2016р. ухвали суду апеляційної інстанції від 25.05.2016р. Будь-яких клопотань про подальше відкладення розгляду справи позивачем не було направлено до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Кіровоградської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухав пояснення представникка відповідача, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» («замовник» за договором, позивач по справі, скаржник) та Спільним українсько-польського підприємством з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопол», м.Кіровоград («підрядник» за договором, відповідач по справі) було укладено договір підряду на будівництво № 02/11-15 ОМКК, відповідно до предмету якого «підрядник» зобов'язався на свій ризик в установлений цим договором строк відповідно до договірної ціни виконати роботи: благоустрій території ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», а «замовник» - прийняти і оплатити виконані належним чином роботи; склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання «підряднику», місцезнаходження об'єкта і вартість робіт, визначені договірною ціною, яка складається на окремі види робіт, що доручаються для виконання «підряднику», прописується в додатку до даного договору і є невід'ємною його частиною (п.п.1.1.-1.2 р.1 договору (а.с.7-12)).

Пунктами 2.1, 2.2 р.2 договору сторони визначили, що загальна ціна робіт визначена в кошторисній документації, доручених для виконання «підряднику» за цим договором, є динамічною і на момент підписання договору орієнтовно складає 176485,00 грн., в т. ч. ПДВ 29414,17 грн.; фактична ціна визначається після закінчення будівництва на підставі локальних кошторисів на окремі види робіт; «замовник» фінансує виконання робіт з будівництва об'єкта згідно актів виконаних робіт № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3.

Пунктом 3.2 р.3 договору сторонами узгоджено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі актів виконаних робіт форми № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3; акти форми КБ-2в та Довідки КБ-3 складаються і підписуються «підрядником» і передаються «замовнику»; «замовник» перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх.

Відповідно до п.17.1 р.17 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов'язань передбачених цим договором.

Розділом 19 договору визначено, що його додатками є договірна ціна (додаток № 1), календарний графік робіт (додаток № 2).

Також 02.11.2015р. сторонами був підписаний додаток № 1 до договору договірна ціна, яким затверджена ціна договору в сумі 176 485,00 грн. (а.с.13).

Зазначені документи з боку позивача підписані директором підприємства ОСОБА_2, який згідно Витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 02.11.2015р. є підписантом особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори (а.с.60-63).

На виконання умов договору відповідачем в листопаді 2015 року були виконані підрядні роботи згідно договору по благоустрою території ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» на загальну суму 176485,00 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами, зокрема позивачем, без будь-яких зауважень актом приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в від 30.11.2015 року (а.с.31-37), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 (а.с.30).

На оплату виконаних відповідачем робіт останній виставив позивачу рахунок № 55 від 30.11.2015 року на загальну суму 176485 грн. (а.с.29).

28.03.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області звернулось з позовом до господарського суду Кіровоградської області про визнання договору підряду на будівництво № 02/11-15 від 02.11.2015р. недійсним, оскільки підписання такого договору зі сторони ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» директором ОСОБА_2, який діяв на підставі Статуту, є підставою для визнання такого договору недійсним, оскільки протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» від 05.06.2014р. та Статутом позивача, затвердженим загальними зборами товариства 18.08.2015р., зокрема пунктами 12.5.15, 12.20, передбачено, що директору товариства ОСОБА_2 надано повноваження на укладення договорів, контрактів, угод та будь-яких інших правочинів, розпорядження коштами товариства з встановленням граничної суми (поріг обмеження) в 75000,00 грн., тоді як сума спірного договору складає 176485,00 грн. (а.с.3-4, 14-21). Таким чином, враховуючи, що оспорюваний правочин було підписано сторонами 02.11.2015р., директор підприємства позивача, підписуючи зазначений договір був обізнаний зі змістом протоколу загальних зборів учасників товариства від 05.06.2014р., не міг не знати про існування обмежень щодо сум договорів, на які мав право підпису без попередньої згоди загальних зборів, але свідомо від імені позивача підписав оспорюваний договір та в подальшому довідку форми КБ-3 та акти виконаних робіт форми КБ-2в, що в подальшому стало підставою звернення з позовною заявою про визнання договору підряду недійсним в зв`язку з його підписанням особою з перевищенням повноважень.

Отже, як зазначає позивач, відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України директор позивача при укладенні договору не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому відповідно до ст.215 ЦК України укладений ним правочин має бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, одним із способів якого є визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пунктом 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що в силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частинами 1-3 статті 92 ЦК України регламентовано, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом; у випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою; правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (зі змінами та доповненнями) визначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України); настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини; доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.); наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Отже, хоча й підписання договору з боку позивача здійснено директором підприємства з перевищенням повноважень (перевищення граничного розміру суми договору, встановленого протоколом загальних зборів учасників товариства від 05.06.2014р. (а.с.21), з яким директор був обізнаний, оскільки підписував його власноруч), але як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, після укладення такого договору, позивачем було схвалено такий правочин шляхом прийняття виконаних відповідачем підрядних робіт, підписання акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в від 30.11.2015р. (а.с.31-37), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3 (а.с.30), але вказані роботи не оплачені, що підтверджено рішенням господарського суду Полтавської області від 05.04.2016р. по справі № 917/173/16 (а.с.48-50); крім того, здійснено перевірку об'єктів будівництва робочою комісією, створеною відповідно до наказу № 47 від 07.04.2016р., за результатами якої 11.04.2016р. сторонами підписано акт про виявлені розбіжності в актах форми КБ-2, акт про виявлені недоліки (дефекти) від 11.04.2016р. за яким недоліків не виявлено (а.с.39), то господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки правочин, вчинений з перевищенням повноважень, був в наступному схвалений позивачем.

Щодо доводів скаржника про розгляд справи за його відсутності, незадоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однією з таких підстав, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Питання про те, що наявні певні перешкоди для розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Зокрема, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Крім того, ст.22 ГПК України визначені права та обов`язки сторін, з яких, участь в судовому засіданні є правом сторони, а не обов`язком.

Оскільки позивачем надано всі необхідні документи та докази для розгляду справи, позивача було належним чином сповіщено про час та місце судового засідання в господарському суді (поштове повідомлення від 08.04.2016р. про вручення ухвали суду а.с.27), про що також свідчить подане позивачем клопотання, останній не скористався своїм правом участі в судовому засіданні, також позивач не скористався правом направлення іншого представника в судове засідання або звернення до іншого фахівця в галузі права для надання правової допомоги, крім того, явка позивача не визнавалась обов`язковою згідно ухвали господарського суду від 29.03.2016р. (а.с.1), відповідачем надано докази, якими підтверджено факт виконання робіт за договором, тобто матеріали справи містять необхідні докази для розгляду справи, а відкладення справи в зв`язку з нез`явленням сторони не є обов`язковим за наявності достатніх матеріалів для розгляду справи, то розгляд справи господарським судом за відсутності представника позивача був правомірними та обґрунтованими.

Щодо посилань позивача на ст.92 ЦК України про необхідність органу управління юридичної особи діяти в інтересах юридичної особи, без перевищення повноважень, то вони не приймаються колегією суддів, оскільки зазначена норма більше стосується дій самого позивача - керівника підприємства (директора) щодо укладення правочинів з контрагентами та обмежень при укладенні, про які йому відомо. Крім того, колегія суддів зазначає, що з огляду на докази, які містяться в матеріалах справи, в даному випадку до спірних відносин господарським судом обґрунтовано було застосовано ч.2 ст.241 ЦК України.

Щодо посилань скаржника на п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», яким зокрема, визначено, що не можуть братись до уваги посилання протилежної сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента, в разі якщо в договорі міститься пункт про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства, оскільки в даному випадку відповідач не посилався на невідомі йому обмеження щодо укладення договорів з боку позивача.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 26.04.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат», м.Гадяч Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 26.04.2016 року у справі № 912/1200/16 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Кіровоградської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.06.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко