ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.06.2016 Справа № 920/461/16

За позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ОСОБА_1», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПІТЕР 9 Агросервіс», м.Суми

про стягнення 52240,99 грн.

СУДДЯ В.М. МОЇСЕЄНКО

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2

За участю секретаря судового засідання Сороки Л.М.

Суть спору: Позивач згідно вимог позовної заяви від 20.04.2016р. № б/н просить суд стягнути з відповідача на свою 52240,99 грн. заборгованості за повернутий відповідачу товар, також стягнути 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач подав відзив від 11.05.2016р. на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні , посилаючись на ст. 525 Цивільного кодексу України та те, що укладений сторонами договір поставки запасних частин № 673 від 16.02.2016р. не передбачає можливості односторонньої відмови від його виконання.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте електронною поштою надав пояснення на заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, згідно яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі . Позивач заперечує проти доводів відповідача стосовно укладеного сторонами договору поставки запчастин № 673 від 16.02.2016р, зазначає , що в даному випадку було лише обговорення умов письмового договору, а сама письмова форма договору в розумінні чинного законодавства не була дотримана.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні докази, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті, суд встановив.

У лютому місяці 2016 р. між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо поставки запчастин для зєднання сіялки John Deer 7200 з трактором Т150.

17.02.2016р. позивач передплатою сплатив відповідачу суму 52240,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 110 від 17.02.2016р. ( а.с. 35).

Згідно ч.1 ст.181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтями 638, 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як свідчать матеріали справи, позивач на підставі рахунку відповідача перерахував останньому грошові кошти в якості оплати за насос, а відповідач передав позивачу даний товар.

Таким чином, в силу вимог ст.ст. 11, 202, 207, 638, 639, 655, 656 Цивільного кодексу України та ст.. 181 Господарського кодексу України між сторонами виникли договірні зобовязання з купівлі-продажу і ними відповідно до вимог законодавства було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема: ціни товару, яку визначено сторонами в сумі 52240,99 грн., предмету договору поставка запчастин для зєднання сіялки John Deer 7200 з трактором Т150, форми та строків оплати попередня оплата на рахунок постачальника 52240,99 грн.

Факт поставки товару підтверджується матеріалами справи, а саме: 22.02.2016р. відповідач згідно видаткової накладної № 592 від 22.02.2016р. поставив позивачу насос АН 133003( а.с. 36).

Як зазначає позивач у позовній заяві, при отриманні 25.02.2016р. зазначеного насосу було виявлено, що він не підходить для зєднання сіялки John Deer 7200 з трактором Т150 за своїми технічними показниками, про що негайно у телефонному режимі було повідомлено відповідача з проханням замінити цей насос на насос належної марки. У чому відповідач відмовив позивачу.

26.02.2016р. позивач направив на адресу дилерського центру відповідача у м. Черкаси претензію з повідомленням про повернення насосу АН 133003 та вимогою про повернення попередньо сплачених за нього грошових коштів.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зазначена претензія була отримана відповідачем 01.03.2016р.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-якій час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, строк добровільного виконання сплив 08.03.2016р.

11.03.2016р. позивач повернув на адресу відповідача насос АН 133003 згідно з експрес-накладною № 8041.

Оскільки відповідач після отримання претензії коштів сплачених позивачем за запчастину не повернув, пропозицій щодо її заміни не надав , позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення коштів в розмірі 52240,99 грн.

Тобто, на день подачі позовної заяви до суду, заборгованість відповідача перед позивачем склала 52240,99 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.509 Цивільного кодексу України , зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідно до вимог ст. 615 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно ч.2 ст.673 Цивільного кодексу України , у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Заперечення відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідач був повідомлений позивачем про придбання товару для зєднання сіялки John Deer 7200 з трактором Т150 і тому повинен був передати саме такий товар, який придатний для цієї мети за своїми технічними показниками. Посилання відповідача на нібито укладений сторонами договір поставки запчастин № 673 від 16.02.2016р. суд також до уваги не приймає, оскільки порядок укладення господарський договорів передбачений ст. 181 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України , проте відповідач , належних доказів в обґрунтування своїх тверджень не надав.

Відповідачем не подано ні доказів повернення позивачу коштів в розмірі 52240,99 грн., ні доказів поставки товару належної марки , тому позовні вимоги щодо стягнення коштів в розмірі 52240,99 грн. суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 512, 526, 527 Цивільного кодексу України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ст. 49 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити .

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПІТЕР 9 Агросервіс» ( 40000, м.Суми, вул.Курська,147, пов.4, оф.6, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ОСОБА_1» (01024, АДРЕСА_1, ) 52240,99 грн. боргу, 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.06.2016р.

Суддя ОСОБА_3