ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" червня 2016 р.Справа № 916/740/16

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС";

до відповідача ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2

про стягнення 3275,05грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 - за дорученням;

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „АТЛАНТІС звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2, в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3275,05 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 896 ОП/ОД від 16.06.2015 року, позивачем було вчасно та в повному обсязі виконано свої зобовязання, між тим відповідач за фактично отриманий товар своєчасно та у повному обсязі не розрахувався, в звязку з чим у нього утворилась визначена у позовних вимогах заборгованість.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31 березня 2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №916/740/16.

Ухвалою суду від 25.05.2016 року , за клопотанням представника позивача, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду справи продовжено до 15 червня 2016 року. Крім того, вказаною ухвалою суду, в звязку з неявкою в судове засідання представника відповідача та необхідністю витребування додаткових документів, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 8 червня 2016 року .

Представник позивача у судове засідання зявився, позов підтримує та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 2584 гривень, пені в сумі 452,71 гривень та 15% річних в сумі 155,05 гривень, інфляційних в сумі 83,30 гривень.

Відповідач у судові засідання не зявився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надав, право на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином, шляхом надіслання ухвал суду на адресу реєстрації, та підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових ухвал, які наявні у матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

16 червня 2015 року між ТОВ " АТЛАНТІС " (надалі - постачальник) та ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - покупець) укладено договір поставки № 896 ОП/ОД (надалі договір), згідно умов якого постачальник зобовязався у зумовлені строки передати (поставити) у власність покупця алкогольну продукцію (надалі - товар), відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) постачальником замовлень покупця, а покупець зобовязався прийняти вказаний товар у власність і сплатити за нього зумовлену даним договором грошову суму.

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування та асортимент товару, який поставляється за даним договором, визначається специфікацією ( додаток 1).

У відповідності до п. 2.1 договору, постачальник зобовязується поставляти товар згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2000 року на умовах DDP (в торгову точку покупця). Місце призначення поставки товару згідно замовлення покупця, в межах місць призначення, зазначених в додатку №2.

Згідно з п. 3.2 договору, ціна товару що постачається за кожною окремою поставкою, узгоджується сторонами додатково. Узгодження здійснюється шляхом направлення постачальником покупцю на виконання процедури узгодження замовлення покупця, видаткової накладної в електронному вигляді із зазначенням ціни товарів, що постачаються, та подальшим погодженням покупцем зазначеної ціни, або відмови від її погодження. Погодження ціни, або відмова від її погодження, здійснюється у зручній для сторони формі.

Відповідно до п. 3.4 договору, підписуючи видаткові накладні та приймаючи товар, покупець підтверджує, що поставка товару відбулась за узгодженими сторонами цінами.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що право власності на товар, ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження переходить від постачальника до покупця з моменту підписання сторонами оформленої належним чином накладної, що засвідчує момент передання товару покупцю.

Положеннями п. 6.4 договору передбачено, що покупець зобовязаний надати постачальнику протягом пяти календарних днів з моменту підписання даного договору оригінал кільцевої довіреності на право вчинення певними особами від імені покупця дій, повязаних з прийманням товару від постачальника, в тому числі з правом підпису накладних.Зразок кільцевої довіреності наведений у Додатку 3.

Умовами п. 7.1 договору встановлено, що покупець зобовязаний оплатити поставлений постачальником товар протягом 28 календарних дні з моменту передання товару покупцю.

Згідно з п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від зобовязань, що виникли протягом його дії.

На виконання умов вищезазначеного договору, згідно накладної №15840 від 28.09.2015 року ТОВ "АТЛАНТІС" передало, а уповноваженою особою відповідача отримано товар на загальну суму 2750,40 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною та товарно-транспортною накладною 08АТОД 015840 та кільцевою довіреність від 16.06.2015 року, що є додатком до договору поставки № 896 ОП/ОД від 16.06.2015 року.

В порушення вимог договору ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2 за фактично отриманий товар розрахувалась частково, сплативши лише 166,40 гривень, що підтверджується випискою банку з поточного рахунку позивача, інших платежів відповідачем за спірними поставками, як стверджує позивач, здійснено не було.

На час розгляду справи за ОСОБА_1 особою-підприємцем ОСОБА_2 рахується заборгованість перед ТОВ "АТЛАНТІС" за фактично отриманий товар за договором поставки № 896 ОП/ОД від 16.06.2015 року у розмірі 2584 гривень.

В порядку досудового врегулювання спору, 10.02.2016 року позивачем було направлено на адресу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 претензію, з вимогою погасити існуючу заборгованість з урахуванням штрафних санкцій перед ТОВ "АТЛАНТІС" в термін до 18.02.2016 року сплатити заборгованість по рахункам за продукцію поставлену на Вашу адресу шляхом перерахування коштів в сумі 2584 гривень на поточний рахунок позивача, між тим вказан претензія залишена без відповіді та задоволення.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням договірних зобовязань відповідачем та направлено на стягнення з відповідача наявної заборгованості за договором № 896 ОП/ОД від 16.06.2016 року , пені та 15% річних, інфляційних..

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх зобовязань за договором поставки № 896 ОП/ОД від 16.06.2015 року, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі розрахувався за фактично отриманий товар, в звязку з чим за відповідачем рахується заборгованість перед ТОВ "АТЛАНТІС" у розмірі 2 584 гривень.

При цьому, враховуючи, що у суду відсутні повноваження щодо збільшення позовних вимог, а таке право відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України належить виключно позивачу, суд не виходить за межі позовних вимог та приймає заявлену позивачем суму основного боргу у розмірі 2 584 гривень, наведену у розрахунку позивача та яка безпосередньо заявлена у позові.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ТОВ "АТЛАНТІС" в частині стягнення суми боргу у розмірі 2584 гривень, підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 9.3 договору визначено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу та 15 % річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 452,71 гривень за період прострочення та з урахуванням здійснених відповідачем проплат, вважає розрахунок позивача вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Отже, із вищевикладеного вбачається, що суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що передбачений п. 9.3 договору розмір річних 15% за прострочення оплати поставленого товару на 10 і більше календарних днів не суперечить нормам чинного законодавства та правомірно застосований позивачем.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 15% річних у розмірі 155,04 гривень за період прострочення понад 10 днів по кожній окремій поставці, а також те, що сторонами встановлено саме такий розмір відсотків річних, що цілком узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України та ніяким чином не суперечить нормам діючого законодавства України, суд вважає розрахунок позивача вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того судом перевірений розрахунок заявлених до стягнення інфляційних в сумі 83,30 гривень, вважає його правомірним та стягує заявлену суму з відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

У п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК).

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача .

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 (65031 м.Одеса, вул. Промислова, буд. 1-а, ід. код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЛАНТІС" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, буд. 1, ) 2 584 /дві тисячі пятсот вісімдесят чотири/ гривни основного боргу; 425 /чотириста двадцять пять/ гривень 71 копійка пені, 155 /сто пятдесят пять/ гривень 4 копійки 15% річних, 83 /вісімдесят три/ гривни 30 копійок інфляційних та 1378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10 червня 2016 р.

Суддя Г.І. Гуляк