ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 915/163/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

За участю секретаря судового засідання Кіртока Л.В.,

та представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю вих.№61 від 16.06.2016р.,

представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Софія-Граніт"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.04.2016р.

у справі №915/163/16

за позовом: Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно рятувальний) загіну Державної служби України з надзвичайних ситуацій,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Софія-Граніт",

про стягнення 8071,77 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі ДВГРЗ ДСНС України) звернувся до господарського суду Миколаївської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Софія-Граніт" (далі ПрАТ "Софія-Граніт") про стягнення за договором №7/05-10/10 від 21.09.2010р. на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування у розмірі 8.071,77 грн., що складається з 4.193,94 грн. основної заборгованості, 3.266,99 грн. втрат від інфляції, 227,85 грн. 3% річних та пені у розмірі 382,99 грн. (а.с. 3-5).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на невиконання умов договору №7/05-10/10 від 21.09.2010р. на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування щодо оплати обслуговування обєктів відповідача за грудень 2013 року та січень 2014 року згідно рахунків.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якій проти позову заперечує повністю, вважає, що оскільки акти виконання умов договору №7/05-10/10 від 21.09.2010р. на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування за грудень 2013 року та січень 2014 року відсутні та не надавались, то у ПрАТ "Софія-Граніт" немає підстав для здійснення оплати за даним договором, що виключає, на його думку, порушення договірних зобовзань (а.с.44-46).

Позивач надав письмові пояснення, згідно яких не погоджується із доводами відповідача, вважає, що відмовившись підписувати акти виконання послуг за грудень 2013 року та січень 2014 року він не звільняється від обовязку оплатити роботи, виконані за договором №7/05-10/10 від 21.09.2010р. на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування (а.с.66).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.04.2016р., (суддя Семенчук Н.О.) позов ДВГРЗ ДСНС України задоволено частково, стягнуто з ПрАТ "Софія-Граніт" заборгованість в сумі 4.193,94 грн., інфляційні в розмірі 2.324,00 грн., 3% річних в розмірі 175,76 грн., пені в розмірі 9,37 грн. та 1.143,74 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 99-104).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов до висновку, що згідно умов договору №7/05-10/10 від 21.09.2010р. на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування та Порядку обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами затверджено Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №440 від 17.11.2003р. відповідач мав здійснити оплату за вказаним договором з моменту отримання рахунків за грудень 2013 року та січень 2014 року.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Свої вимоги скаржник мотивує, зокрема, ненаданням позивачем актів виконання умов договору. А оскільки виставлені рахунки, на його думку, не передбачені договором як підстава для оплати послуг, то й немає підстав для здійснення оплати.

Позивач у судове засідання не зявився, відзиву на апеляційну скаргу, заяв клопотань та пояснень до апеляційного суду не надав. За таких обставин, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу на підставі ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як встановлено матеріалами справи, 21.09.2010р. між Миколаївським воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальний) загоном (ДВГРЗ ДСНС України правонаступник, згідно п.1.2. Статуту, а.с.27-36), як виконавцем, та ПрАТ "Софія-Граніт", як замовником, було укладено договір №7/05-10/10 на постійне та обовязкове аварійно-рятувальне обслуговування (далі Договір), у відповідності до п.1.1 якого виконавець організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози її виникнення, забезпечує і виконує аварійно рятувальні роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 1 оперативної одиниці згідно з нормативом виїзду на обєкти замовника, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій. Виконавець здійснює постійне та обовязкове обслуговування обєктів замовника аварійно-рятувальними засобами, зазначеними в Табелі технічного оснащення (а.с.16-20).

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст. 202, 205 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 1.2 Договору виконавець разом з замовником визначають заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, які необхідно здійснити виконавцеві на обєктах замовника.

Відповідно до п. 4.1 Договору вартість постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування обєктів замовника складає 6.000,00 грн. на рік, щомісячно 500,00 грн. Ця сума встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), який додається до Договору і виконаний згідно з вимогами постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства фінансів України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Порядку визначення розмірів оплати обслуговування обєктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата за виконання аварійно-рятувальних робіт здійснюється за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів (актів, відомостей обліку робочого часу тощо) додатково до фінансування аварійно-рятувального підрозділу за постійне та обовязкове обслуговування (п. 4.1).

У відповідності до п. 4.5 Договору за взаємною згодою сторін, вартість обслуговування згідно з Договором, може змінюватись шляхом внесення змін і доповнень до Договору. У всіх випадках збільшення витрат на утримання аварійно-рятувального підрозділу, що повязані зі збільшенням заробітної плати, вартість матеріалів та інше, замовник проводить перерахунок та компенсацію фінансування на підставі наданих підтверджувальних документів.

Згідно п. 4.6 Договору плата за обслуговування обєктів замовника виконавцем здійснюється щомісячним перерахуванням коштів на підставі акту виконання умов договору, підписаним обома сторонами, протягом 7 банківських днів після наданого виконавцем рахунку.

До Договору укладався ряд додаткових угод. Зокрема, додатковою угодою №7/ДУ/06-13/11 від 01.12.2011р. аб.1 п.4.1 Договору викладено в іншій редакції, згідно якої вартість постійного і обовязкового аварійно-рятувального обслуговування обєктів замовника складає 27.347,76 грн. на рік, щомісячно 2.278,98 грн. Дана угода вступає в дію з 01.01.2012р. та є невідємною частиною Договору (а.с. 22).

На підтвердження виконання умов Договору позивач надав до суду рахунок №2376 від 31.12.2013р. на суму 2.278,98 грн. згідно акту №2376 від 31.12.2013р. та рахунок №170-ф від 19.03.2014р. на суму 2.278,98 грн. згідно акту №170-ф від 19.03.2014р. (а.с.12-15).

Проте, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, відповідачами погашено заборгованість не було.

Відповідач заперечує надання йому позивачем вказаних рахунків та актів. Матеріали справи також містять непідписані відповідачем акти.

Так, оскільки відповідач свої зобовязання щодо оплати за Договором не виконав, позивач звернувся до нього з претензією №01/3-1012 від 02.09.2014р. щодо невідкладного погашення суми боргу за Договором у розмірі 4.193,94 грн., до якої додано розрахунок вказаної суми заборгованості (а.с. 48-49).

Копії даної претензії і розрахунку до нього надані до матеріалів справи відповідачем. Однак, у відповіді на претензію №62 від 11.09.2014р. вказав, що оскільки акти виконання умов Договору відсутні, то у ПрАТ Софія-Граніт немає підстав для здійснення оплати на підставі рахунків, що виключає порушення підприємством своїх зобовязань (а.с. 51).

Так, згідно укладеного між сторонами Договору №7/05-10/10 від 21.09.2010р. п.п. 4.1, 4.2 визначено порядок здійснення відповідачем щомісячного фінансування аварійно-рятувального підрозділу за постійне та обовязкове обслуговування обєктів замовника у розмірі 2.278,98 грн. на підставі акту виконання умов договору протягом 7 банківських днів після наданого позивачем рахунку.

Поміж іншого, позивачем на доказ виконання робіт та послуг за Договором надано план-графік проведення комплексної перевірки стану протиаварійного захисту ПрАТ "Софія-Граніт", табель обліку робочого часу за грудень 2013 року та січень 2014 року згідно п. 4.2 Договору (а.с.84,86-87).

Разом з тим, судова колегія зазначає, що порядок обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами затверджено Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №440 від 17.11.2003р. (далі Порядок), визначає механізм, умови здійснення та загальні принципи взаємовідносин державних аварійно-рятувальних служб та їх формувань, створених на професійній основі, з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, із суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (далі - суб'єкти обслуговування), у віданні або підпорядкуванні яких знаходяться об'єкти, окремі території (далі - об'єкти), на яких існує ризик виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів.

Постійне та обов'язкове обслуговування об'єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами згідно п.3.4 Порядку передбачає забезпечення готовності їх органів управління, сил і засобів до дій за призначенням, виконання аварійно-рятувальних робіт, виконання профілактичної роботи із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій.

Пунктом 4.2 Додатку до Порядку визначено, що плата за обслуговування "Об'єкта" "Аварійно-рятувальною службою" здійснюється щомісячним перерахуванням коштів у визначені строки згідно з наданим рахунком.

Оскільки позивач не надав доказів вручення позивачу вказаних рахунків, вони вважаються виставленими датою отримання відповідачем претензії.

Відповідно ч. 1 ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки, ПрАТ "Софія-Граніт" не здійснило плату за обслуговування обєкта за грудень 2013 року та січень 2014 року щомісячним перерахуванням коштів, судова колегія апеляційної інстанції підтримує висновки господарського суду Миколаївської області, що вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 4.193,94 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи невиконання своїх договірних зобовязань позивач нарахував відповідачу пеню у загальному розмірі 382,99 грн., з огляду на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання: зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з вимогами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 5.4 Договору за порушення терміну оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення відповідно до вимог чинного законодавства. Сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обовязків за даним Договором.

З урахуванням того, що рахунки були надані відповідачу лише з претензією 10.09.2014р., зважаючи на положення п.4.6 Договору, місцевий господарський суд зробив власний розрахунок пені. Апеляційний суд перевіривши розрахунки погоджується із висновками господарського суду Миколаївської області, що стягненню підлягає 9,37 грн. пені за період з 19.09.2014р. по 24.09.2014р., а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 373,62 грн. слід відмовити.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні за період з 01.12.2013р. по 10.02.2016р. в розмірі 3.266,99 грн. та 3% річних за період з 23.12.2013р. по 10.02.2016р. в розмірі 227,85 грн., на що слід зазначити наступне.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, місцевим господарським судом вірно розраховано до стягнення з ПрАТ "Софія-Граніт" 3% річних у сумі 175,76 грн. за період з 19.09.2014р. по 10.02.2016р. та інфляційні витрати у сумі 2.324,00 грн. за період з жовтня 2014 року по січень 2016 року. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних та 3% річних господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні зазначених у рішенні сум.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Софія-Граніт" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 11.04.2016р. у справі №915/163/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Г.І. Діброва