КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа№ 910/3645/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Алданової С.О.

за участю представників:

позивача: Кириченко М.В., довіреність № 056/24-1693 від 08.04.2016,

відповідача: Бриль П.О., довіреність № 02-Д від 04.01.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016

у справі №910/3645/16 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

про стягнення 6 186,90 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (далі також - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (далі також - відповідач) суми боргу в розмірі 6 186,90 грн за орендні платежі, а саме 5 143,18 грн основного боргу та 1 043,72 грн пені.

Рішенням Господарського суду від 26.04.2016 у справі №910/3645/16 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (; адреса: 03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Оболонська, 34) суму основного боргу в розмірі 5 143,18 грн (п'ять тисяч сто сорок три гривни 18 копійок), суму пені в розмірі 1 043,72 грн (одна тисяча сорок три гривни 72 копійки) та суму судового збору в розмірі 1 378,00 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

Не погодившись з прийнятим рішенням, КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2016 у справі №910/3645/16, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у своєму письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд, залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2016 у справі №910/3645/16, а апеляційну скаргу КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" без задоволення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2016, справу №910/3645/16 за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 16.06.2016.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду (уповноваженої ним особи) від 16.06.2016 №09-52/2345/16 у зв'язку з перебуванням судді Дідиченко М.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3645/16.

Згідно Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.06.2016 апеляційна скарга у справі №910/3645/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Андрієнко В.В., судді Пономаренко Є.Ю., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

В судове засідання, яке відбулось 16.06.2016 з'явились представники позивача та відповідача, які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2005 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (орендодавець) та УЖГ Шевченківського району м. Києва (правонаступник - Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району") (орендар) укладено Договір оренди жилого приміщення №3525 (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору орендодавець надає, а орендар, на визначений у п. 6.1 термін, приймає в орендне користування жиле приміщення: квартиру № 56 у будинку № 10 по вул. Борщагівській з характеристикою: житлова площа - 39,5 кв.м, загальна площа - 57,3 кв.м.

Будинок №10 по вул. Борщагівській, як будинок маневреного фонду, закріплено за КП "Спецжитлофонд" відповідно до Розпорядження Голови Київської міської державної адміністрації № 2419 від 12.11.2001 "Про будинки комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (додаток №1 до даного розпорядження).

Розділами 2, 3, 4, 5, 7 Договору сторони обумовили права, обов'язки та відповідальність сторін, строк оплати орендної плати та комунальних послуг.

Отже, відповідно до п. 2.1. Договору за користування орендованим приміщенням Орендар сплачує орендодавцю орендні платежі згідно з умовами цього Договору на підставі рішення Київради від 27.05.2004 №262/1472 «Про орендне користування житловими приміщеннями комунального підприємства «Спецжитлофонд», договором встановлюється плата за оренду житлового приміщення, яку сплачує орендар у сумі 5,28 грн за місяць за 1 кв.м. загальної площі, що складає 302,54 грн, у т.ч. ПДВ 50,42 грн (п. 2.1.1. Договору).

Договором передбачено, що орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця. За несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 1% від несплаченої суми за кожен прострочений день (п. 2.1.2.).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання здійснюється до моменту фактичного виконання зобов'язання орендарем. У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати у порядку, встановленому чинним законодавством України, з орендаря стягуються у повному обсязі витрати, пов'язані з примусовим стягненням боргу за оренду жилого приміщення (п. 2.1.3.).

Відповідно орендні платежі сплачуються орендарем, починаючи з моменту підписання цього договору та акту прийому-передачі жилого приміщення (п. 2.1.5.).

Також Договором передбачено що оплату за постачання комунальних послуг (опалення, гаряче та холодне водопостачання, електроенергія, газ та ін..) здійснює орендар на підставі рахунків орендодавця (Головного інформаційно-обчислювального центру) у термін до 20 числа наступного за поточним місяцем. За несвоєчасну оплату комунальних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 1% від несплаченої суми за кожен прострочений день (п. 3.1. Договору).

Згідно з п.п. 6.1 Договору термін дії договору: з 01.01.2005 до 01.07.2005.

Відповідно до Акту прийому-передачі орендованого приміщення за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 10, кв. 56, позивачем було передано, а відповідачем прийнято в орендне користування згідно з Договором жиле приміщення.

Цей Договір може бути продовжений за згодою Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору від орендаря надійшло письмове звернення з проханням пролонгації договору. Після закінчення терміну дії договору або у випадку відмови орендаря від оренди жилого приміщення, воно передається орендодавцю за актом прийому-передачі (п. 6.2. Договору).

При цьому в п. 6.3 Договору сторонами погоджено, що, зокрема, після закінчення терміну дії договору воно передається орендодавцю за актом прийому-передачі.

Позивач зазначив, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період з 01.09.2014 по 31.01.2016 в розмірі 6 186,90 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції, що рішенням Господарського суду міста Києва №910/22769/14 від 18.11.2014 за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення заборгованості за Договором № 3525 про оренду жилого приміщення від 01.01.2005 було встановлено наступне, що враховуючи відсутність будь-яких доказів припинення дії спірного договору станом на час розгляду даної справи, господарський суд дійшов висновку про те, що Договір не припинив свою дію та вважається продовженим.

Відповідна правова позиція щодо даних правовідносин між тими ж сторонами та за вказаним Договором оренди викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25 червня 2014 року за №910/24379/13.

За правилами ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Також, в п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" зазначено, що згідно з практикою Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Таким чином, факти, встановлені рішенням господарського суду міста Києва по справі №910/22769/14 від 18.11.2014, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення.

Тому, суд дійшов висновку, що Договір не припинив свою.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Як вже зазначалось вище, підпунктом 2.1.5. Договору встановлено, що орендні платежі сплачуються орендарем, починаючи з моменту підписання цього Договору та акта прийому-передачі жилого приміщення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та Договором обов'язку по сплаті орендної плати за Договором не виконав, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за пред'явлений до стягнення період становить 5 143,18 грн.

В рішенні суду було зазначено, що вказану заборгованість відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, зворотного в суді апеляційної інстанції відповідачем не було надано, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 5143,18 грн.

Також, у зв'язку з порушенням відповідачем умов Договору, позивач на підставі п. 2.1.2. Договору просив суд стягнути з відповідача суму пені в розмірі 1 043,72 грн, розраховану за вказаний вище період.

Відповідно до п. 2.1.2 Договору, за несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 1% від несплаченої суми за кожен прострочений день.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. в період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3).

Враховуючи вищенаведене, також перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача суми пені за порушення відповідачем строків оплати орендної плати за Договором 1 043,72 грн.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2016 у справі №910/3645/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 26.04.2016 у справі №910/3645/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/3645/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.О. Алданова