ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Справа № 909/175/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі ПАТ НАК Нафтогаз України) за № 14/2-449 від 01.04.2016р. (вх. № 01-05/1917/16 від 14.04.2016р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2016р.

у справі № 909/175/16

за позовом: ПАТ НАК Нафтогаз України

до відповідача:Державного міського підприємства Івано-Франківськтеплокомуненерго (надалі ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго)

про стягнення 4107753,74 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 14-10 від 14.01.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 20/870 від 18.06.2015р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2016р. у справі №909/175/16 (суддя Шкіндер П.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 3% річних в розмірі 325257,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 2860226,47 грн., 316769,34 грн. пені та 52533,80 грн. судового збору. Відмовлено в частині вимог про стягнення з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 281032,96 грн. інфляційних втрат, 1610,20 грн. 3% річних та 316769,34 грн. пені.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач свої зобовязання за договором виконав, проте допустив порушення встановленого договором строку виконання. Відповідно до ст. 625 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та договору позивачем нараховано до стягнення: 639626,62 грн. пені, 3141259,43 грн. інфляційних втрат та 326867,69 грн. 3% річних. Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позивач помилково включив день фактичної сплати суми боргу у період часу, за який здійснював нарахування штрафних санкцій. Суд дійшов висновку, що до стягнення належить 3% річних в розмірі 325257,49 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2860226,47 грн. Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, суд встановив, що загалом розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 633538,67 грн. Разом з тим, враховуючи відсутність вини відповідача у виникненні даного спору, майновий стан сторін та їх інтереси, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, суд зменшив розмір пені на пятдесят відсотків, присудивши до стягнення з нього на користь позивача 316769,347 грн. пені.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення пені прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, місцевий господарський суд у своєму рішенні не обґрунтував наявності у відповідача виняткових обставин, що зумовили зменшення нарахованої неустойки. При вирішенні питання щодо зменшення неустойки, суд повинен був обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, причин неналежного виконання зобовязання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення. Апелянт вказує, що, прийнявши рішення про зменшення неустойки, суд порушив вимоги ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України та ст.ст. 549, 551 ЦК України, оскільки не врахував, що заявлена до стягнення неустойка значно менша від заподіяних позивачу збитків. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2016р. у справі №909/175/16 в частині відмови у стягненні пені в сумі 319813,31 грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 319813,31 грн. пені. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що рішення суду у даній справі винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на наявність в матеріалах справи доказів про скрутне матеріальне становище Підприємства, а також про його збитковість та причини несвоєчасного виконання умов договору. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2016р. у справі №909/175/16, а апеляційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України без задоволення.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2016р. у справі № 909/175/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012р. між НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2634-ТЕ-15, за умовами якого (з урахуванням змін та доповнень) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році та у I півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору (а.с. 13-21).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцю з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 48000,0 тис.куб.м.

Згідно п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Розділом 5 договору сторони визначили ціну газу. Так, до сплати за 1000 куб.м. природного газу 1309,20 грн. з ПДВ. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить з ПДВ 62841600,00 грн. (п.п. 5.2, 5.5 договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором.

В пункті 7.2 договору зазначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобовязуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку (п.п. 9.1-9.2 договору).

Згідно розділу 11 (з урахуванням змін та доповнень) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині передачі газу до 30 червня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2014р. у справі №909/516/14, яке набрало законної сили, позов ПАТ НАК Нафтогаз України до відповідача ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго про стягнення заборгованості в сумі 23802688,86 грн. задоволено частково. Стягнуто з ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго на користь ПАТ НАК Нафтогаз України 19590592,16грн. заборгованості, 1342537,90 грн. пені, 757944,24 грн. 3% річних, 760629,34 грн. інфляційних втрат, 73080,00 грн. судового збору. Відмовлено в частині стягнення з ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго на користь ПАТ НАК Нафтогаз України 1349615,38 грн. пені та 1369,84 грн. 3% річних (а.с.33-43).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2634-ТЕ-15 від 28.12.2012р. продавець передав у власність покупця природний газ на загальну суму 46 091 407,16 грн., проте відповідач неналежно виконав взяті на себе договірні зобовязання, в частині здійснення розрахунків за спожитий природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 19 590 592,16 грн.

В силу приписів частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В позовній заяві позивач зазначив, що частину заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних нарахувань (нарахованих з 14.02.2013р. по 08.04.2014р. включно) стягнуто рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2014р. у справі №909/516/14, тому предметом даного спору не є основний борг, штрафні санкції, 3% річних та інфляційні нарахування, здійснені до 08.04.2014р. (включно).

Підставою звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань щодо оплати вартості отриманого природного газу, а саме з порушенням встановленого договором строку виконання.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В частинах 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду апеляційної скарги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» суд встановив, що ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго неналежно виконав взяті на себе договірні зобовязання щодо оплати вартості спожитого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2634-ТЕ-15 від 28.12.2012р., укладеного з НАК «Нафтогаз України .

Заборгованість в сумі 19590592,16 грн, 1342537,90 грн. пені, 757944,24 грн. 3% річних, 760629,34 грн. інфляційних втрат (нарахованих до 08.04.2014р. включно) стягнуто рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2014р. у справі №909/516/14, яке набрало законної сили.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача 3% річних від несвоєчасно сплаченої заборгованості за період прострочення з 09.04.2014р. по 28.10.2014р. складають 326867,69 грн. Сума, на яку збільшився основний борг внаслідок інфляційних втрат за вказаний період, становить 3141259,43 грн.

При перевірці правильності нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що позивач помилково включив день фактичної сплати суми боргу у період часу, за який здійснено нарахування штрафних санкцій та правомірно задоволив частково дані позовні вимоги, присудивши до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 09.04.2014р. по 28.10.2014р. 3% річних в розмірі 325257,49грн. та інфляційних втрат за вказаний період в сумі 2860226,47 грн.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені та стягнення її з відповідача в сумі 316769,34 грн., що становить 50 % від заявленої до стягнення, є законним та обґрунтованим, враховуючи наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій, не спростованого відповідачем, розмір пені за несвоєчасну оплату вартості отриманого природного газу в загальному за період з 09.04.2014р. по 28.10.2014р. складає 639626,623 грн. Нарахування пені по кожному періоду прострочення виконання зобовязання здійснено за шість місяців згідно положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відзиві на позовну заяву вх.№4051/16 від 24.03.2016 р. ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго» просив суд зменшити розмір пені, покликаючись на велику заборгованість бюджетних організацій перед ним по сплаті за послуги теплопостачання.

Судом встановлено, що відповідач знаходиться у важкому фінансово-економічному стані та є збитковим, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2015 рік (а.с.80-81). Поставлений позивачем природний газ використовується ним для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та бюджетними установами. Споживачі теплоенергії несвоєчасно здійснюють розрахунки за надані відповідачем послуги, що вбачається зі звіту про нарахування та оплату за спожиту теплову енергію по ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго (а.с.82).

З наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно зменшив розмір належної до стягнення пені, пославшись на ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, суд обґрунтовано взяв до уваги інтереси обох сторін, вжиття відповідачем заходів щодо погашення заборгованості, важке фінансове становище ДМП Івано-Франківськтеплокомуненерго, стягнення інфляційних втрат та 3% річних, якими компенсуються збитки позивача.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 29.03.2016р. у справі №909/175/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1