РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016Справа №910/7003/16
За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ»

До Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області,

Міністерства інфраструктури України

Про визнання недійсними односторонніх правочинів

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт»

За зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

До Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ»

Про виселення

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт», Міністерство інфраструктури України

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Фрідман О. О.,

Пугайко І. І.,

Хілова І.М

від відповідача 1 за первісним позовом: Качуровський В. В.

від відповідача 2 за первісним позовом: Сьомочкіна О. С.

від третьої особи за первісним позовом: не з'явився

В судовому засіданні 08.06.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (далі - Відповідач 1), Міністерства інфраструктури України (далі - Відповідач 2), третя особа Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» про визнання недійсними одностороннього правочину, оформленого листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864 та одностороннього правочину, оформленого листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 № 14-11-02617 про припинення після закінчення строку договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864.

Позовні вимоги мотивовані тим, що односторонні правочини, наслідком яких є припинення договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864, вчинені Відповідачами всупереч положенням актів цивільного законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою суду від 18.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7003/16 та призначено до розгляду на 27.04.2016.

15.04.2016 Позивачем через відділ діловодства суду подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, в якому Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та іншим особам чинити ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» перешкоди у користуванні державним нерухомим майном - відкритими складськими площами (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: відкритим складом № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); відкритим складом № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); відкритим складом № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташованими за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та передані у користування ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» від 01.03.2010 р. № РОФ-864; шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та іншим особам вчиняти дії щодо виселення ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» з державного нерухомого майна - відкритих складських площ (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: з відкритого складу № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); з відкритого складу № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); з відкритого складу № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташованих за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та передані у користування ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» від 01.03.2010 р. № РОФ-864; шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області, Міністерству інфраструктури України та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на передачу у користування або відчуження третім особам державного нерухомого майна та/або його окремих частин - відкритих складських площ (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: відкритий склад № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); відкритий склад № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); відкритий склад № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та передані у користування ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» від 01.03.2010 р. № РОФ-864.

Ухвалою суду від 18.04.2016 клопотання Позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, до набрання рішенням законної сили заборонено:

- Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та іншим особам чинити ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» перешкоди у користуванні державним нерухомим майном - відкритими складськими площами (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: відкритим складом № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); відкритим складом № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); відкритим складом № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташованими за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та передані у користування ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» від 01.03.2010 р. № РОФ-864;

- Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області та іншим особам вчиняти дії щодо виселення ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» з державного нерухомого майна - відкритих складських площ (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: з відкритого складу № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); з відкритого складу № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); з відкритого складу № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташованих за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та передані у користування ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» від 01.03.2010 р. № РОФ-864;

- Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області, Міністерству інфраструктури України та іншим особам вчиняти дії, спрямовані на передачу у користування або відчуження третім особам державного нерухомого майна та/або його окремих частин - відкритих складських площ (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: відкритий склад № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); відкритий склад № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); відкритий склад № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та передані у користування ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» за договором оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» від 01.03.2010 р. № РОФ-864.

У судове засідання, призначене на 27.04.2016 представники Позивача з'явилися та надали документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі.

У судове засідання, призначене на 27.04.2016 представники Відповідачів за первісним позовом з'явилися, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, представник Відповідача 2 за первісним позовом подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю підготовки зустрічної позовної заяви.

27.04.2016 від Відповідачів за первісним позовом через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшли клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу.

Суд, розглянувши подані Відповідачами за первісним позовом клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, дійшов висновку про їх задоволення.

27.04.2016 розгляд справи відкладено на 18.05.2016.

16.05.2016 від Відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У судове засідання, призначене на 18.05.2016 з'явилися представники Позивача та Відповідачів.

18.05.2016 представником Міністерства інфраструктури України подані заперечення та відзив на позовну заяву, а також клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт».

18.05.2016 представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області заявлено зустрічний позов до товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про виселення.

Ухвалою суду від 18.05.2016 в задоволенні клопотання Відповідача 1 про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України відмовлено, оскільки спір підлягає вирішенню в господарських судах України.

Ухвалою суду від 23.05.2016 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» про виселення, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні зустрічного позивача - державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт», розгляд справи призначено на 01.06.2016.

В судове засідання, призначене на 01.06.2016, Третя особа за первісним позовом не з'явилася, пояснення по суті справи не надала, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 01.06.2016, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

В судовому засіданні було оголошено перерву на 08.06.2016.

В судове засідання, призначене на 08.06.2016, Третя особа за первісним позовом не з'явилася, пояснення по суті справи не надала, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 08.06.2016 з'явилися представники сторін.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2010 р. між Позивачем (далі також Орендар) та Відповідачем 1 (далі також Орендодавець) було укладено договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 (далі - Договір оренди).

Відповідно до умов цього Договору оренди Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - відкриті складські площі (інв. № 410) загальною площею 13951 м. кв., а саме: відкритий склад № ІІІ площею 5051,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63202, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1699); відкритий склад № ІV площею 400,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63203, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1701); відкритий склад № V площею 8500,0 кв.м. (інв.№410 - новий інв.№63204, реєстровий №01125608.1.БАОПВЛ1720), розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (далі - Об'єкт оренди).

Пунктом 10.1. Договору оренди, з урахуванням змін внесених договорами № 1 від 20.09.2011 р. та № 2 від 24.04.2013 р., встановлено, що цей Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 31.01.2013 р. до 31.12.2015 р. включно.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача 1 з листами у яких висловлював своє бажання продовжити строк дії Договору оренди та укласти відповідну додаткову угоду.

В останнє, Позивачем на адресу Відповідача 1 був направлений лист від 28.12.2015 р. № 1050 з пропозицією продовжити дію Договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах.

З доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що Відповідач 1 вчиняв дії, направлені на подальше надання в оренду майна та на укладення необхідного додаткового договору.

Однак, листом від 29.12.2015 р. № 14-11-02617 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, враховуючи позицію Міністерства інфраструктури України, викладену в листі від 23.12.2015 р. № 14240/16/10-15, заявило про припинення після закінчення строку, відповідно до п.1 ч.2 ст. 26 «Про оренду державного та комунального майна» та п. 10.6 зазначеного Договору оренди.

Також листом від 04.01.2016 р. № 07/02 Відповідач 1 звернувся до Позивача з проханням звільнити майно, що було об'єктом оренди за договором № РОФ-864 та повернути його у володіння держави, підписавши з Відповідачем 1 у зазначений строк акт приймання-передавання.

У своїх відзивах Відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що лист Відповідача 1 від 29.12.2015 р. № 14-11-02617 та лист Відповідача 2 від 23.12.2015 р. № 14240/16/10-15 не є односторонніми правочинами та приймалися ними відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд критично ставиться до тверджень представників Відповідачів щодо того, що вказані листи не є односторонніми правочинами, а також до твердження Відповідача 1 про те, що його лист від 29.12.2016 є лише повідомленням про наміри припинити Договір оренди після закінчення строку його дії, а лист від 04.01.2016 р. № 07/02 є підставою для припинення Договору оренду, з огляду на таке.

У своєму листі від 29.12.2015 р. Відповідач 1 посилається на позицію уповноваженого органу управління майном (власника майна) - Міністерства інфраструктури України щодо непогодження продовження договору оренди (лист Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15) та повідомляє про припинення дії Договору оренди після закінчення строку його дії.

Згідно статті 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Статтею 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено припинення дії договору оренди майна у разі вчинення однією із сторін дії - подання заяви про припинення договору.

Заяви про припинення договору та непогодження продовження його дії на новий термін - це односторонні правочини, які породжують, змінюють чи припиняють права та обов'язки обох сторін договору, їх слід вважати вчиненими в момент отримання стороною повідомлення про припинення договору, яке можна належно ідентифікувати як таке, що виходить від сторони договору.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороння заява про припинення договору за загальним правилом кваліфікується як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спрямованим на виникнення юридичних наслідків цивільно-правового характеру.

Аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України у своїх постановах від 14.04.2009 у справі № 2-22/8317-2008, від 03.02.2015 у справі № 921/401/14-г/17 та від 05.04.2016 у справі № 910/20720/15.

Тобто, листи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 р. № 14-11-02617 та лист Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15, наслідком яких є припинення Договору оренди, є односторонніми правочинами.

У свою чергу, лист Відповідача 1 від 04.01.2016 р. № 07/02 є вимогою про повернення орендованого майна у зв'язку із припиненням дії Договору оренди.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Аналогічні положення встановлені також частиною першою статті 777 Цивільного кодексу України та частиною першою статті 285 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Органом уповноваженим управляти Об'єктом оренди є Міністерство інфраструктури України.

В матеріалах справи відсутні докази, того, що Міністерство інфраструктури України попереджало Позивача про намір використовувати Об'єкт оренди для власних потреб у строк встановлений чинним законодавством України.

Отже, односторонній правочин, оформлений листом Відповідача 2 від 23.12.2015

№ 14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864 є недійсним, оскільки вчинений з порушенням ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та не створює юридичних наслідків у відповідності до ст. 216 Цивільного кодексу України.

Ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо, зокрема, орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 10.4. Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї зі Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, із урахуванням змін в законодавстві, які діють на дату продовження цього Договору. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною Договору.

Продовження терміну дії Договору відбувається за умови відсутності заперечень органу управління об'єктом оренди, згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З системного аналізу ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» вбачається, що Відповідач 1 не наділений повноваженнями щодо розпорядження Об'єктом оренди, а, лише, виступає орендодавцем такого майна у відповідності до волевиявлення Відповідача 2.

Односторонній правочин було вчинено Відповідачем 1 29.12.2015 р. про припинення після закінчення строку дії договору оренди на підставі статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у зв'язку з вчиненням 23.12.2015 р. одностороннього правочину Відповідачем 2

Тобто, Відповідач 1 вчиняв односторонній правочин без достатніх підстав, визначених статтею 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки рішення органу, уповноваженого управляти майном (Відповідач 2) від 23.12.2015 є недійсним та не створює жодних правових наслідків.

Таким чином, односторонній правочин вчинений Відповідачем 1 29.12.2015 р. не відповідає статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Проаналізувавши дії Відповідачів та наведені норми законодавства вбачається, що Відповідачем 2 23.12.2015 р., а Відповідачем 1 29.12.2015 р. вчинено в односторонньому порядку правочини, із змісту яких випливає юридичний наслідок цивільно-правового характеру, що тягне за собою припинення відповідних прав та обов'язків сторін.

Суд погоджується з твердженнями Позивача про те, що оскільки положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умовами Договору оренди визначено строк, до настання якого Відповідачі мали право вчинити спірні правочини, то наслідком вчинення спірних правочинів після сплину такого строку є недійсність правочинів.

Таким чином, односторонні правочини Відповідачів є недійсними через те, що їх зміст суперечить вимогам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 9, ч. ч. 2, 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Суд не погоджується з висновком Відповідача 2, викладеним у його відзиві, щодо того, що невиконання Позивачем вимог Договору оренди не має значення для продовження дії Договору оренди з огляду на таке.

Відносини, що склалися між сторонами регулюються положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

За таких обставин суд зобов'язаний з'ясовувати, по-перше, чи належно Позивачем виконувалися умови Договору оренди, по-друге, що стало підставою для відмови Відповідачем 2 в наданні згоди на продовження дії Договору оренди та з якою саме метою буде використовуватися Об'єкт оренди Відповідачем 2.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідач 2, відмовляючи у наданні згоди на продовження дії Договору оренди, керувався інформацією викладеною в листах Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (далі - АММП) від 13.11.2015 р. № 18-31/5931 та балансоутримувача (далі - ДП «ММТП») від 22.12.2015 р. № 07/1360, а також рішенням Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном, викладеного у Протоколі № 37/15 від 23.12.2015 р.

У вказаних листах АММП та ДП «ММТП» вказується про порушення Позивачем умов договорів оренди державного майна, укладених між Позивачем та Відповідачем 1, однак вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи, крім того, у вказаних листах відсутня інформація щодо порушення Позивачем умов договору оренди державного нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» № РОФ-864 від 01.03.2010 р., у наданні згоди на продовження якого відмовлено.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Протоколу № 37/15 від 23.12.2015 р. вирішено:

«Відмовити в продовженні/укладенні договорів оренди державного нерухомого майна, визначених в пунктах 1-2 таблиці 1.

Рекомендувати ДП «Миколаївський МТП» провести додаткові заходи щодо безперервного поширення інформації про зазначене майно в друкованих засобах масової інформації, мережі «Інтернет», на офіційних сайтах підприємства та Мінінфраструктури та інших загальнодоступних ресурсах, а також врахувати в умовах конкурсу на право оренди державного нерухомого майна наявність зобов'язань потенційного орендаря щодо працевлаштування працівників порту задіяних на відповідних територіях об'єкта оренди, гарантованого вантажообігу та інвестицій в державне нерухоме майно та портову інфраструктуру.».

Як вбачається із тексту Протоколу № 37/15 від 23.12.2015 р. наведене рішення приймалося комісією на підставі доповіді провідного інженера комерційно-договірного відділу ДП «Миколаївський МТП» ОСОБА_6, який доповів, зокрема, щодо недоцільності продовження договорів оренди нерухомого майна.

Жодних обґрунтувань прийняття такого рішення в Протоколі № 37/15 від 23.12.2015 р. не наведено.

Крім того, у вказаному Протоколі № 37/15 від 23.12.2015 р. міститься посилання на звернення балансоутримувача, а саме, лист ДП «ММТП» від 01.07.2015 р. № 07/721 та звернення Орендодавця - лист Відповідача 1 від 03.08.2015 р. № 14-08-01479.

До вказаного листа ДП «ММТП» додано, зокрема, Техніко-економічне обґрунтування від доцільності продовження дії Договору оренди № РОФ-864 від 01.03.2010р., в якому балансоутримувач зробив висновок, що ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» зарекомендувало себе як орендар, який належним чином виконує свої обов'язки за укладеним Договором: використовує майно за призначенням, регулярно і своєчасно вносить орендну плату, тому має переважне право продовжити орендні відносини. На підставі вищевикладеного доцільно розглянути можливість продовження дії Договору оренди № РОФ-864 від 01.03.2010р.

У свою чергу, листом Відповідача 1 надіслано пакет документів, необхідних для продовження / укладення на новий строк Договору оренди відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Належне виконання Позивачем своїх обов'язків за Договором оренди підтверджується Звітом з перевірки стану виконання орендарем - ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» умов Договору оренди державного нерухомого майна від 01.03.2010

№ РОФ-864, відповідно до якого на час перевірки умови договору оренди від 01.03.2010 р. № РОФ-864 орендарем - ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» виконуються належним чином.

Щодо мети з якою буде використовуватися Об'єкт оренди, то з тексту наведеного протоколу вбачається, що Відповідач 2, відмовляючи в наданні згоди на продовження дії Договору оренди має намір передати Об'єкт оренди в користування третім особам на конкурсних засадах.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що рішення Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном щодо відмови у наданні згоди на продовження Договору оренди, викладене у п. 1 резолютивної частини Протоколу № 37/15 від 23.12.2015 р. прийняте нею всупереч положень ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Також, суд не погоджується з доводами Відповідача 2, викладеними останнім у його відзиві, про те, що воля Відповідача 2 щодо Об'єкту оренди була виражена у вказаному вище Протоколі № 37/15 від 23.12.2015 р., оскільки вказаний протокол не є правовим актом, не має юридичної сили та носить рекомендаційний характер.

Суд вважає безпідставними та не бере до уваги посилання Відповідача 1 на обставини, встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 р. у справі № 910/268/16, у зв'язку із тим, що обставини, які досліджуються у даній справі не були предметом розгляду в Київському апеляційному господарському суді у справі № 910/268/16.

Відповідач 1 заперечуючи проти позовних вимог та обґрунтовуючи свої зустрічні позовні вимоги стверджує, що строк дії Договору оренди сплинув 31.12.2015 р. і Договір оренди є припиненим з 01.01.2016 р., а також, стверджує, що його лист від 29.12.2015 р. № 14-11-02617 та лист Відповідача 2 від 23.12.2015 р. № 14240/16/10-15 не є односторонніми правочинами, а підставою припинення Договору оренди є лист Відповідача 1 від 04.01.2016 р. № 07/02 надісланий Позивачу у порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Судом встановлено, що лист Відповідача 1 від 29.12.2015 р. № 14-11-02617 та лист Відповідача 2 від 23.12.2015 р. № 14240/16/10-15 є односторонніми правочинами, які вчиненні з порушенням норм цивільного законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Натомість, лист Відповідача 1 від 04.01.2016 р. № 07/02 виданий останнім на підставі листа від 29.12.2016 р. і за своєю правовою природою є вимогою про повернення майна у зв'язку із припиненням Договору оренди, а не заявою про припинення Договору оренди у порядку ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що також підтверджується і змістом вказаного листа.

Також судом встановлено, що Позивач своєчасно повідомив Відповідача 1 за первісним позовом про намір скористатися своїм переважним правом на продовження Договору оренди, однак, Відповідач 1 за первісним позовом повідомив Позивача про закінчення строку дії Договору оренди у зв'язку із тим, що орган уповноважений управляти майном, не надав згоди на продовження строку дії Договору оренди.

У свою чергу, Відповідач 2 за первісним позовом не надав згоди на продовження Договору оренди у зв'язку із наявністю наміру передати вказане нерухоме майно в оренду третім особам на конкурсних засадах.

Виходячи з приписів ч. ч. 2, 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 777 Цивільного кодексу України, ст. 285 Господарського кодексу України наявність у орендаря, який належним чином виконує обов'язки за договором, передбаченого законом переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору, є підставою для обов'язкового укладення відповідного договору оренди згідно із законом за наявності обставин, зазначених у відповідних законодавчих приписах.

Як зазначалося в первісному позові та підтверджується доказами долученими до матеріалів справи, Позивач за первісним позовом належним чином виконував умови Договору оренди, у свою чергу, Відповідач 2 за первісним позовом не надав згоди на продовження строку дії Договору оренди у зв'язку із наявністю наміру передати вказане нерухоме майно в оренду третім особам на конкурсних засадах, а Відповідач 1 за первісним позовом, керуючись такою позицією Відповідача 2 за первісним позовом, відмовив Позивачу за первісним позовом в продовженні строку дії Договору оренди та повідомив про його закінчення.

Із вищевказаного вбачається, спірні правовідносини щодо оренди нерухомого майна державної власності регулюються ч. ч. 2, 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Враховуючи наведене, Відповідач 1 за первісним позовом повинен, зокрема, довести факт повідомлення органом уповноваженим управляти майном Позивача за первісним позовом про намір використовувати майно для власних потреб та дійсний намір Відповідача 2 за первісним позовом використовувати Об'єкт оренди для власних потреб.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення Позивача за первісним позовом Відповідачем 2 за первісним позовом у встановлений законодавством строк про намір використовувати Об'єкт оренди для власних потреб, натомість, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про намір передати Об'єкт оренди в користування третім особам на конкурсних засадах.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, Відповідач 2 безпідставно та всупереч положенням норм чинного законодавства не надав згоду на продовження строку дії Договору оренди, а Відповідач 1 за первісним позовом, у свою чергу, керуючись такою позицією Відповідача 2 за первісним позовом безпідставно відмовив Позивачу за первісним позовом в продовженні дії Договору оренди та повідомив про його закінчення.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 17 «Про оренду державного та комунального майна» Договір оренди не припинив свою дію, а тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

За таких обставин, позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

2. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

3. Визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Міністерства інфраструктури України від 23.12.2015 № 14240/16/10-15 про відмову у погодженні продовження терміну дії договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864.

4. Визнати недійсним односторонній правочин, оформлений листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 29.12.2015 № 14-11-02617 про припинення після закінчення строку договору оренди від 01.03.2010 № РОФ-864.

5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (54017, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20, ідентифікаційний код 20917284) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (54002, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, ідентифікаційний код 32655926) 1 378 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Міністерства інфраструктури України (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14, ідентифікаційний код 37472062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» (54002, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, ідентифікаційний код 32655926) 1 378 грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

7. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 14.06.2016

Суддя М.О. Лиськов