донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

07.06.2016 справа №908/376/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 (за довіреністю) ОСОБА_6 (за довіреністю)
розглянувши апеляційну скаргу Запорізької міської ради, м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від 05.04.16 р
у справі№ 908/376/16
за позовом до Запорізької міської ради, м.Запоріжжя Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м.Запоріжжя
про стягнення 9 000,00 грн.
Встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 відмовлено у задоволенні позову Запорізької міської ради, м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», м.Запоріжжя.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту протиправного ухилення відповідача від укладення спірного договору.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки позивачем не доведено наявності в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, тому підстави для задоволення позовних вимог щодо обов'язку відповідача відшкодувати заявлений розмір збитків - відсутні.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Зазначений договір до прийняття спірного об'єкта в експлуатацію між сторонами укладено не було.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що дія Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не поширюється, в даному випадку, на відповідача, оскільки відповідач здійснював лише капітальний ремонт існуючого приміщення, який не призвів до зміни зовнішніх геометричних розмірів та виходу за межі фундаменту у плані обєкта, а отже, така особа не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обов'язок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок.

Рішення також, мотивовано тим, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання, що одержання доходів безпосередньо від господарської діяльності та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Запоріжжя на відповідні роки; що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в розмірі 9000,00 грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Запорізька міська рада звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Запорізької міської ради до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», у повному обсязі.

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції з приводу того, що Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" не поширюється на відповідача, оскільки він здійснював капітальний ремонт існуючої будівлі без забудови нової земельної ділянки, тому він не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону, не відповідає дійсним обставинам справи.

Заявник апеляційної скарги вважає, що реконструкція вже існуючої забудови також є забудовою території.

Апелянт посилається на те, що п.2 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту здійснюється на договірних засадах.

Відповідач не взяв участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя і не перерахував до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до бюджету м. Запоріжжя кошти для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідач не проінформував виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок будівельних робіт та не звернувся до виконавчого комітету щодо укладання договору.

Таким чином, на думку апелянта, внаслідок цих дій відповідача територіальній громаді м.Запоріжжя завдано збитки у сумі 9 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» просить апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишити без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 залишити без змін.

Відповідач посилається на те, що позивач звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір про пайову участь вже після того, як обєкт будівництва прийняли в експлуатацію. Оскільки чинним законодавством передбачений граничний термін для укладення цього виду договору минув, відповідач не може виконувати дії, які для нього не є обовязковими.

Відповідно до Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності зобовязання зі сплати внеску в розвиток інфраструктури міста виникає за умови забудови земельної ділянки. Ч.1 ст.26 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що забудова здійснюється шляхом розміщення обєктів будівництва, тобто спорудження нових будівель. Відповідач здійснив реконструкцію вже існуючого приміщення без зміни його зовнішніх геометричних розмірів та без виходу за межі фундаменту, що не призводить до виникнення у відповідача зобовязання укласти договір про пайову участь, оскільки він не є замовником будівництва.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року порушено провадження за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16. Розгляд апеляційної скарги призначено на 07.06.2016 року.

Для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_7, ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26.04.2016 у справі №908/376/16 задоволено клопотання Запорізької міської ради про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 р. у справі № 908/376/16 до дати розгляду апеляційної скарги 06.06.2016 р.

Зобов'язано апелянта до дати судового засідання - 06.06.2016 року надати до суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 р. по справі № 908/376/16.

На виконання вимог ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року апелянт 06.06.2016 року надав докази сплати судового збору платіжне доручення від 03.06.2016 №618 за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 р. у справі № 908/376/16 за позовом Запорізької міської ради до Публічного акціонерного товариства „Запорізький металургійний комбінат „Запоріжсталь про стягнення збитків.

У звязку з перебуванням судді Дучал Н.М. у відпустці, 06.06.2016 р. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, визначено наступний склад колегії суддів для розгляду апеляційної скарги Запорізької міської ради: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_3, ОСОБА_2

Відповідно до ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні апеляційної інстанції складено протокол.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними в ній доказами та не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Дослідивши докази матеріалів справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні апеляційної інстанції 07.06.2016 року представників позивача та відповідача правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Запорізька міська рада звернулась до господарського суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь Запорізької міської ради суму збитків в розмірі 9 000,00 грн., на підставі ст. ст. 181, 218, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 15, 16, 22, 611, 612, 638, 640-642, 646, 649 Цивільного кодексу України, ст.ст. 69, 71 Бюджетного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.36,40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Позивач посилається на те, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає в перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Ч.1 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що порядок залучення, розрахунок розміру використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

24.12.2012 року Запорізькою міською радою прийнято рішення №77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя».

10.09.2014 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення №40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77».

Пунктом 3.1.3. вказаного порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися до міського голови.

Договір про участь замовників у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя укладається не пізніше 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладання, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідач не звертався у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладання Договору.

Позивач вважає, що відповідачем порушено норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77 (зі змінами від 10.09.14 р.), за наслідком чого територіальній громаді м.Запоріжжя завдано збитки.

Позивач посилається на те, що збитками є, зокрема, доходи, які позивач міг би реально одержати, якби його право не було порушено.

05.04.2016 року господарським судом Запорізької області прийнято рішення, яке оскаржується.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2014 року за № ЗП 64 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва «Реконструкція частини будівлі (11/100 інв. №10-0108) з відокремленням в окреме нежитлове приміщення №1 під інформаційний комплекс ЗНТРК «ТВ-5», м.Запоріжжя, вул. Суворова, 4, прим. №1 (літ. А-5, АІ-1, АІІ-1, АІІІ-1, а.1)». Замовником будівництва є Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

Частиною 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

24.12.2012р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 "Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя" (Рішення № 77).

10.09.2014 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення №40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77».

Пунктом 3.1.3 зазначеного Порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (Договір) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не зверталась у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення Договору про пайову участь.

Частинами 2 та 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно з абзацом сьомим частини дев'ятої статті 40 вказаного Закону визначено, що кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Приписи ч.9 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), є імперативними, тобто підлягають обов'язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем як замовником будівництва.

Таким чином, якщо замовник не звернувся про укладення договору та не підписав договір у встановлений термін, позивач вправі звернутися з позовом про укладення договору в судовому порядку, проте, необхідною підставою для укладення договору про пайову участь за рішенням суду є виникнення між сторонами переддоговірного спору в межах строків укладання договору, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

З доданої до позовної заяви довідки вбачається, що 06.10.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ЗП 74.

З матеріалів справи вбачається, що об'єкт будівництва, замовником якого був відповідач, введено в експлуатацію 06.10.2014 р, однак договір пайової участі до вказаної дати сторонами укладено не було, а відтак у відповідача не виникло зобов'язання щодо сплати коштів пайової участі.

На момент звернення позивача до відповідача з вимогою № 01/02-21/00944 від 02.04.2015р. про сплату суми збитків та на момент звернення з даним позовом до господарського суду, замовником вже були оформлені відповідні документи та об'єкт будівництва прийнятий в експлуатацію.

Вищенаведеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Таким чином, враховуючи відсутність між сторонами договору про пайову участь, відсутня й підстава для сплати відповідачем пайових внесків, а у поведінці відповідача відсутні ознаки протиправності.

З наведеного вбачається, що у даній справі сплив передбачений законом граничний термін для укладення такого виду договору, і чинне законодавство у сфері містобудування не передбачає можливість продовження чи відновлення цього терміну.

Відповідно до частини другої ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Припис аналогічного змісту міститься у ст. 224 ГК України, згідно з якою учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов'язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Так, на думку Запорізької міської ради Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» порушило вимоги статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку, затвердженого Рішенням № 40.

Однак, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно із ч. 1-2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

З аналізу Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачається, що не передбачено прямого обов'язку щодо сплати відповідачем паю, а передбачено укладення договоруна підставі якого відповідач зобов'язаний сплатити пай, або, у разі невиконання, сплатити збитки.

Оскільки обов'язок щодо сплати не витікає ні з договору, ні з закону, тому, підстав для стягнення з відповідача збитків не вбачається.

Таким чином, враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами, недоведеності протиправності у діях відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та неотриманням позивачем коштів (враховуючи, що позивач не був позбавлений права вживати заходів спонукання відповідача укласти відповідний договір), то склад цивільного правопорушення є недоведеним.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України у постановах по справі № 909/947/15 від 29.03.2016 р., по справі № 911/4538/15 від 22.03.2016 р., по справі № 908/4580/15 від 09.03.2016 року.

Крім того, згідно з преамбулою Закону України "Про планування містобудівної діяльності", цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п.п. 4, 13 ст.1 Закону замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема будівництво об'єктів, реконструкцію існуючої забудови та території.

Згідно із ч.ч.2, 3, 9 ст. 40 Закону, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював лише реконструкцію існуючої будівлі без забудови нової земельної ділянки, а отже така особа не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обов'язок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Така позиція суду узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, яка викладена у постановах від 21.01.2015р. № 917/1840/11, від 21.04.2015р. № 907/773/14, від 27.01.2016р. №908/4000/15, від 13.10.2015р. № 908/4459/14.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному процесуальному документі висновки відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 не вбачається.

Апеляційна скарга Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі №908/376/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи наведене, керуючись ст.49, 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.04.2016 року по справі № 908/376/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий: Т.Д.Геза

Судді: Л.В.Ушенко

ОСОБА_2

Надруковано 5 прим.:

1 - позивачу

1 - відповідачу

1 - у справу

1 - ДАГС

1 - ГСЗО