ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року Справа № 910/26931/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк, Д. Кривди, О. Мамонтової,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Джуна"
на постановувід 30.03.2016
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/26931/15
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Поліпром"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Джуна"
простягнення 37 807,77 грн
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Джуна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю науково - виробничого підприємства "Поліпром"
прозобов'язання виконати умови п.2.13 договору поставки "101-159-ДА14/793 від 01.04.2014
у судове засідання прибули представники:
ТОВ НВП "Поліпром"Євтушенко О.В. (дов. від 01.02.2014),
ТОВ "Джуна"Поліщук О.В. (дов. від 15.12.2015),
заслухавши суддю-доповідача - Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Поліпром" звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення 37807,77 грн заборгованості, з яких 23818,74 грн основного боргу за договором поставки №101-159-ДА14/793 від 01.04.2014, 832,44 грн - 3% річних та 13156,59 грн - втрат від інфляції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Джуна" подало зустрічну позовну заяву про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Поліпром" виконати умови п.2.13 договору поставки №101-159-ДА14/793 від 01.04.2014, а саме - забрати товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 (суддя В. Пінчук) первісний позов задоволено частково шляхом присудження до стягнення з Товариства з обмеженою "Джуна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство "Поліпром" 23 818,74 грн основного боргу. У іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване наступним.

01.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю науково - виробниче підприємство "Поліпром" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джуна" (покупець) укладений договір поставки №101-159-ДА14/793 (далі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити товар, згідно із замовленням покупця, а покупець прийняти його відповідно до накладних та протоколу узгодження цін, що є невід'ємною частиною договору, та оплатити товар у строки, зазначені у п.3.2 Договору.

Згідно з п. 3.2 Договору поставки покупець оплачує суму за поставлений товар за цінами, зазначеними у накладних, один раз на тиждень за проданий товар.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 13.05.2014 по 23.12.2014 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 121818,74 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними (а.с. 24-36).

Однак, всупереч умовам Договору та нормам чинного законодавства, відповідачем за первісним позовом частково оплачено поставлений товар, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем за первісним позовом у сумі 23 818,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умова визначена у п.3.2 Договору поставки суперечить імперативним приписам ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно з якими покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

У відповідності до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем за первісним позовом умов договору в частині сплати грошових коштів за поставлений товар, до стягнення підлягає сума основного боргу у сумі 23 818,74 грн.

Водночас, позивачем заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, однак оскільки позивач за первісним позовом не заявив відповідачу за первісним позовом вимогу відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, то у позивача за первісним позовом відсутні правові підстави нараховувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Джуна" 3% річних та втрати від інфляції.

Щодо зустрічного позову про зобов'язання виконати умови Договору, то у відповідності до п.2.13 Договору поставки, якщо товар не реалізується протягом 30 календарних днів, покупець має право повернути його постачальникові, попередньо повідомивши про це постачальника. Повернення нереалізованого товару здійснюється в присутності відповідальних представників покупця й постачальника на підставі видаткових накладних протягом 7 календарних днів з моменту виставлення вимоги в письмовій формі. Коригуючі накладні постачальник зобов'язаний надати протягом 5 робочих днів.

У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Поліпром" про повернення товару постачальникові.

Поставка товару відбулась у 2014 році, в той час як позивач за зустрічним позовом посилається на лист-вимогу вих.№65, що датований 20.10.2015, тобто після звернення позивачем за первісним позовом до господарського суду з позовом у даній справі.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги за зустрічним позовом є такими, що не підлягають задоволенню.

З посиланням на вказане вище місцевий господарський суд прийняв рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом (присудження до стягнення суми основного боргу) та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 (колегія суддів: О. Агрикова, М. Чорногуз, С. Руденко) рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 скасоване в частині відмови у стягненні 832,44 грн 3% річних та 13156,59 грн втрат від інфляції, у цій частині прийняте нове рішення, яким позов задоволений; у решті рішення залишене без зміни.

Апеляційним господарським судом підтримані мотиви місцевого господарського суду щодо задоволення первісних позовних вимог про стягнення суми основного боргу та щодо відмови у задоволенні зустрічного позову.

Разом з тим, щодо відмови у задоволені вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат судом апеляційної інстанції зазначено наступне.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України чітко визначено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Строк виконання грошового зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 Цивільного кодексу України, та не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України (п.1 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Крім того, відповідно до частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

З посиланням на вказане, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 832,44 грн та інфляційних втрат у сумі 13 156,59 грн.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм права, просить рішення та постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Рішення судів попередніх інстанцій про задоволення первісного позову засноване на тому, що сторонами у Договорі не встановлений строк оплати за товар, оскільки умови п. 3.2 Договору (оплата товару один раз на тиждень за проданий товар) суперечать приписам ст. 692 ЦК України (оплата товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього).

Однак, відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 1.2 Договору моментом передачі права власності на товар є момент фізичного одержання товару покупцем та підписання відповідних накладних. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що покупець оплачує суму за поставлений товар один раз на тиждень за проданий товар. Відповідно до п. 2.13 Договору якщо товар не реалізовується протягом 30 календарних днів, покупець має право повернути його, попередньо повідомивши про це постачальника.

Виходячи зі змісту п. 3.2, п. 2.13 Договору, останній містить умови, характерні для договору консигнації (різновиду комісії), однак, враховуючи домовленість сторін про те, що момент переходу права власності на товар є моментом одержання товару покупцем, зазначений договір слід оцінювати договором поставки з пільговими умовами оплати за товар.

Так, сторонами передбачений розрахунок за товар один раз на тиждень за проданий товар, однак у випадку якщо товар не реалізовується протягом 30 календарних днів, покупець має право повернути його.

Тобто, якщо товар не реалізується протягом 30 календарних днів і покупець не повертає товар, останній, враховуючи набуття ним права власності на товар, зобов'язаний його оплатити.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення покупцем продавця про повернення товару до моменту звернення позивачем за первісним позовом до суду, та, відповідно здійснення такого повернення, а тому строк оплати за товар визначається протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару.

Отже, з огляду на вказане, незалежно від мотивів задоволення первісного позову в частині стягнення основного боргу у розмірі 23818,74 грн, наведених у оскаржених судових рішеннях, останні слід залишити в цій частині без зміни.

Водночас, враховуючи те, що судами попередніх інстанцій не надана належна правова оцінка умовам Договору щодо строку оплати за товар, та, відповідно, не визначений початок перебігу заборгованості (з урахуванням вказаного у цій постанові), рішення та постанову в частині 832,44 грн 3% річних та 13156,59 грн втрат від інфляції слід скасувати, а справу в цій частині слід направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України підтримує рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, оскільки відповідачем не реалізоване право на повернення товару (п.2.13 Договору) до моменту звернення позивачем з первісним позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Джуна" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/26931/15 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 832,44 грн 3% річних та 13156,59 грн інфляційний втрат.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 у справі №910/26931/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 832,44 грн 3% річних та 13 156,59 інфляційних втрат.

У цій частині справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У решті рішення та постанову залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

Д. Кривда

О. Мамонтової