КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа№ 910/2835/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Федорук А.Т., довіреність № 1/43/14/01-2016 від 01.02.2016, Грегуль Г.В., довіреність № 1/43/14/01-2016 від 01.02.2016;

від відповідача - Татарчук О.Л., довіреність № 2 від 11.05.2016,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016р. у справі №910/2835/16 (суддя Пінчук В.І.) за позовом Відділу цивільної охорони Департаменту поліції охорони до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" про стягнення 16 450,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відділ цивільної охорони Департаменту поліції охорони звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" 16 450,00 грн. боргу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2016р. у справі №910/2835/16 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 16 450,00 грн. боргу.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що відповідач не виконав своє грошове зобов'язання з оплати вартості наданих послуг за договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2016р. у справі №910/2835/16 скасувати, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивачем не доведено обставин правонаступництва Відділу цивільної охорони Департаменту поліції охорони за договором № 41-Д/2015 Мв на надання послуг охорони.

Також, скаржник зазначає про неналежність виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, та висловлення відповідачем заперечень з цього приводу.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 13.06.2016 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представники позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Київським міжрайонним відділом УДСО при ГУМВС України в м. Києві (охорона) та товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" (замовник) 01.10.2015 укладено договір № 41-Д/2015 Мв на надання послуг охорони підрозділом Державної служби охорони при МВС України.

Згідно п. 1.1 договору замовник передає, а охорона приймає на себе обов'язки із забезпечення охорони громадського правопорядку на об'єкті замовника, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, 14-Б, згідно дислокації ( додаток № 1 до договору).

Оплата за послуги охорони, відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони, здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок охорони не пізніше 25 числа поточного місяця (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.4 договору замовник зобов'язаний підписати Акт або надати мотивовану відмову від його підписання протягом 3 днів з моменту його отримання. За умови неповернення замовником підписаного Акту чи ненадання обґрунтованих заперечень щодо обсягів наданих послуг у строк, обумовлений цим Актом, вважається, що послуги надані охороною в повному обсязі і прийняті заявником без зауважень, а Акт таким, що підписаний Сторонами.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1399 було ліквідовано Київський міжрайонний відділ УДСО при ГУМВС України в м. Києві.

В свою чергу, згідно наказу № 44 від 25.12.2015 р. Департаменту поліції охорони було створено Відділ цивільної охорони Департаменту поліції охорони.

У п. 5 вказаного наказу зазначено, що Відділ цивільної охорони Департаменту поліції охорони є правонаступником прав та обов'язків за договорами про надання охоронних послуг і господарськими договорами, що укладені Київським міжрайонним відділом УДСО при ГУ МВС України в м. Києві.

Отже, позивач є правонаступником Київського міжрайонного відділу УДСО при ГУ МВС України в м. Києві за договором № 41-Д/2015 Мв від 01.10.2015.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що позивачем не доведено обставин правонаступництва, відхиляються колегією суддів, оскільки матеріали справи містять документи (вказані вище Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1399 та наказ Департаменту поліції охорони № 44 від 25.12.2015 р.), що підтверджують обставини, які намагається спростувати відповідач.

При цьому, підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені приписами статті 512 Цивільного кодексу України, зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Частиною 1 ст. 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Іншого ані договором, ані законом не встановлено.

Отже, згоди відповідача така заміна кредитора не потребувала.

Стосовно доводів апелянта про його неповідомлення щодо заміни кредитора, слід зазначити наступне.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. У разі, коли боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Це положення є засобом захисту майнових інтересів боржника у разі зміни кредитора у зобов'язанні, яка може відбуватися і без згоди боржника.

У випадку коли боржник не був письмово повідомлений, він має право висувати заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором, тобто на момент, коли боржник фактично дізнався про заміну кредитора у його зобов'язанні.

Боржник має право аргументувати свої заперечення, зокрема, невиконанням первісним кредитором зустрічного зобов'язання.

Наведена норма визначає обсяг заперечень боржника проти вимог кредитора, який залежить від того, чи був він письмово повідомлений про заміну. Якщо боржник був письмово повідомлений про таку заміну, то обсяг заперечень визначається на момент одержання письмового повідомлення; якщо не був - то цей обсяг визначається моментом пред'явлення йому вимоги новим кредитором.

Отже, у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов'язання та не може свідчити про те, що заміна сторони не відбулась.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України в постанові від 11.04.2013 по справі № 6/5025/784/12.

Таким чином, не повідомлення відповідача про заміну кредитора не звільняє останнього від покладеного на нього обов'язку виконання своїх зобов'язань за договором.

З огляду на викладене, доводи скаржника в наведеній частині є необґрунтованими.

На виконання умов договору позивачем у листопаді 2015 року було надано відповідачу послуги з охорони на загальну суму 16 450 грн., про що складено Акт прийому - здачі виконаних робіт/послуг за листопад 2015 р. № ЗАХ-000633.

Вказаний акт було направлено позивачем відповідачу, та отримано останнім 27.12.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.21).

Відповідач даний Акт позивачу з підписом не повернув, кошти за охорону за листопад 2015 р. не оплатив.

Жодної мотивованої відмови в частині не підписання Акту та не оплати наданих послуг відповідачем надано не було.

Так само відповідачем не було висловлено позивачу жодних заперечень стосовно якості чи кількості наданих послуг.

Отже, з огляду на приписи пункту 2.4 договору послуги надані позивачем вважаються прийнятими відповідачем.

Доводи апелянта про висловлення позивачу зауважень щодо якості та обсягу наданих послуг не знайшли свого підтвердження матеріалами даної справи.

Так, відповідачем на підтвердження вказаних обставин надано письмові заперечення щодо підписання акту за листопад 2015 р.

Разом з тим, докази направлення вказаних заперечень позивачу чи їх вручення безпосередньо представнику охорони у матеріалах справи відсутні.

Позивач, у свою чергу, категорично зазначив про неотримання таких заперечень.

Таким чином, відповідачем не доведено обставин надання обґрунтованих заперечень щодо наданих позивачем послуг, а тому відповідно послуги вважаються прийнятими замовником.

З огляду на викладене, доводи апелянта в наведеній частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

У зв'язку з невиконанням відповідачем обов'язку щодо здійснення оплати отриманих послуг позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, задовольнив позов.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями пункту 2.2 договору визначено, що оплата за послуги охорони, відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони, здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок охорони не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відповідачем зобов'язання з оплати отриманих послуг у строк передбачений договором за листопад 2015 року здійснено не було.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу в сумі 16 450 грн. підтверджується матеріалами справи, та не спростовується відповідачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудгаличина" залишити без задоволення, а рішення господарського міста Києва від 14.04.2016р. у справі №910/2835/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/2835/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко