КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа№ 910/2649/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників cторін:

позивача: Бондар С.О., довіреність №7 від 27.10.2015,

відповідача: Кость О.Г., довіреність №14-73 від 21.04.2016,

третьої особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016

у справі №910/2649/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Якимівське орендне підприємство "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування"

про спонукання до укладання договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання відповідача укласти договір постачання природного газу №__-ТЕ від 21.12.2015 в редакції позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 залучено до участі у справі Якимівське орендне підприємство "Виробниче об'єднання житлового - комунального господарства та побутового обслуговування" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/2649/16 та прийняти нове рішення, яким зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укласти договір постачання природного газу №__-ТЕ від 21.12.2015 в редакції позивача. Судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/2649/16 без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/2649/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Шапрана В.В., Буравльова С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.06.2016.

Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 09.06.2016, підтримав апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 09.06.2016, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи в судове засідання, яке відбулось 09.06.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву на апеляційнускаргу не надав.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №7 від 30.07.2015 були достроково розірвані договори з Якимівським орендним підприємством "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування", зокрема, договір про передачу житлового фонду смт. Якимівка на житлово-комунальне обслуговування від 06.11.2013. Товариство з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" було визначено виконавцем житлово-комунальних послуг в смт. Якимівка Запорізької області з 03.08.2015, в т.ч по забезпеченню населення, бюджетних організацій та інших споживачів теплом.

03.08.2015 між Якимівською селищною радою Якимівського району Запорізької області, як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс", як орендарем було укладено договір №51/15 оренди комунального майна територіальної громади Якимівської селищної ради, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: центральна котельня і теплові мережі, вул. Меліораторів, 5-А, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька обл. (цілісний майновий комплекс з наданою земельною ділянкою в розмірі необхідному для досягнення мети найму), котельня №1 і теплові мережі, вул. Леніна, 42, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька обл. (цілісний майновий комплекс з наданою земельною ділянкою в розмірі необхідному для досягнення мети найму), котельня №3 (середня школа) і теплові мережі, вул. Леніна, 73, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька обл. (цілісний майновий комплекс з наданою земельною ділянкою в розмірі необхідному для досягнення мети найму).

28.08.2015 Запорізькою обласною державною адміністрацією було видано позивачу ліцензію №292470 на постачання теплової енергії, 28.09.2015 ліцензію №292475 на виробництво теплової енергії, та 28.09.2015 ліцензію №292474 на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Листом №51 від 06.10.2015 позивач звернувся до відповідача з проханням про укладення договору на постачання природного газу на 2015 рік.

12.10.2015 Якимівська районна рада Запорізької області звернулась до відповідача з листом за №02-13/403 з проханням укласти договір на постачання природного газу з Товариством з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс", яке є монополістом та єдиною організацією на ринку житлово-комунальних послуг в смт. Якимівка.

У відповіді за №26-7723/1.2-15 від 12.11.2015 на лист Якимівської районної ради Запорізької області за №02-13/403 від 12.10.2015 відповідач зазначив, що для укладання договорів постачання природного газу ТОВ "Акімжилсервіс", як правонаступник за борговими зобов'язаннями Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування", повинен вирішити питання щодо погашення боргу перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (відповідачем).

17.12.2015 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №160 від 16.12.2015, в якому просив підписати договори на період січень - березень 2016 року для вироблення теплової енергії для населення, бюджетних організацій та інших споживачів.

05.01.2016 на адресу позивача надійшов лист відповідача за №26-9913/1.2-15 від 28.12.2015, яким Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" повернула без розгляду договори на постачання природного газу на січень-березень 2016 року до вирішення питання переведення боргу з Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлового - комунального господарства та побутового обслуговування" на ТОВ "Акімжилсервіс".

05.02.2016 позивач направив на адресу відповідача лист за вих. №62 з проектами договорів, в якому просив НАК "Нафтогаз України" підписати вказані договори, оскільки ТОВ "Акімжилсервіс" є єдиною організацією в смт. Якимівка Запорізької області по забезпеченню населення, бюджетних організацій та інших споживачів теплом.

Згідно відповіді за №26-1326/1.2-16 від 11.03.2016 на лист позивача за вих. №62 від 05.02.2016 відповідач вкотре вказав на те, що для укладання договорів постачання природного газу з відповідачем ТОВ "Акімжилсервіс" повинен оформити договори переведення боргу з Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування" на ТОВ "Акімжилсервіс" відповідно до вимог чинного законодавства України.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що вимоги відповідача щодо переведення боргу з Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлового - комунального господарства та побутового обслуговування" на позивача є необґрунтованими та просив суд зобов'язати відповідача укласти договір постачання природного газу №__-ТЕ від 21.12.2015 в редакції позивача з посиланням на норми ст.ст. 3, 11, 12 Закону України "Про ринок природного газу", Правила постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827, Постанову Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 "Про затвердження положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", Постанову Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу".

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс", місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 179 Господарського кодексу України, зокрема, визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно із ч. 2 та ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України).

Згідно із ч.ч. 4-8 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний денний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч. 3 ст. 184 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

У відповідності до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" в обов'язки споживача входить, зокрема, і укладення договору про постачання природного газу.

Згідно з п. 3 Правил постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил. Договір постачання природного газу між іншими споживачами та їх постачальниками укладається відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 "Про затвердження положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" покладено обов'язок на НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 15-17 цього Положення.

Згідно з п. 17 вищезазначеного Положення, постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

Постановою Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Відповідно до п. 5 розділу І Правил постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 постачальник із спеціальними обов'язками - суб'єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов'язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу.

Пунктом 8 розділу II Правил постачання природного газу, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496 визначено, що постачальники із спеціальними обов'язками, на яких в установленому порядку покладений обов'язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам, об'єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих Правил та чинного законодавства України.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №7 від 30.07.2015 були достроково розірвані договори з Якимівським орендним підприємством "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування", зокрема договір про передачу житлового фонду смт. Якимівка на житлово-комунальне обслуговування від 06.11.2013, а позивач був визначений виконавцем житлово-комунальних послуг в смт. Якимівка Запорізької області з 03.08.2015, в т.ч і по забезпеченню населення, бюджетних організацій та інших споживачів теплом. У зв'язку з наведеними обставинами, 03.08.2015 між Якимівською селищною радою Якимівського району Запорізької області, як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс", як орендарем було укладено договір №51/15 оренди комунального майна територіальної громади Якимівської селищної ради, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: центральна котельня і теплові мережі, котельня №1 і теплові мережі, котельня №3 (середня школа) і теплові мережі.

Факт наявності заборгованості третьої особи перед відповідачем за поставлений останнім природний газ підтверджується судовими рішеннями у справах №908/1232/13 (договір від 31.10.12 №14/6699/12), №908/1927/15-г (договір від 28.01.14 №2455/14-КП-13), №908/63/15-г (договір від 22.11.13 №453/14-ТЕ-13), №908/139/15-г (договір від 28.12.12 №13/2633-БО-13), №908/82/15-г (договір від 28.08.12 №12/425-ТЕ-13), №908/133/15-г (договір від 28.08.12 №12/426-Бо-13), №908/1928/15-г (договір від 22.11.13 №454/14-БО-13), №908/4835/15 (договір від 28.12.12 №13/2632-ТЕ-13).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання" у разі якщо суб'єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб'єкт стає правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним. Договори про постачання та транспортування енергоносіїв укладаються з правонаступниками реорганізованої теплопостачальної та/або теплогенеруючої організації виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання за попередній період.

За змістом п. 13-1 Порядку забезпечення споживачів природним газом, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1729 у разі коли суб'єкту господарювання надано в оренду цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, він визнається правонаступником за борговими зобов'язаннями з оплати спожитого природного газу та послуг з його транспортування, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував (володів або користувався) зазначене майно. Договори про постачання та транспортування природного газу укладаються з правонаступниками реорганізованого суб'єкта господарювання з вироблення теплової енергії виключно за умови погодження порядку погашення заборгованості з оплати спожитого природного газу та послуг з його транспортування за попередній період.

Отже, з огляду на вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах саме позивач, як особа, що ініціює питання про укладення договору на постачання природного газу для виробництва теплової енергії, має виступати правонаступником щодо боргових зобов'язань, що виникли у суб'єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії (в даному випадку - Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування") за поставлений природний газ в силу ч. 3 ст. 22 Закону України "Про теплопостачання".

Оскільки згоди щодо умов та порядку погашення існуючої заборгованості з оплати спожитого природного газу та послуг з його транспортування за попередній період сторонами не досягнуто, а наявність відповідного погодження є обов'язковою передумовою укладення договору постачання природного газу, тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правові підстави для зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір постачання природного газу №__-ТЕ від 21.12.2015 в редакції позивача відсутні.

Посилання позивача на те, що він не є правонаступником третьої особи в розумінні ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України, відповідно до норм якої юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації, у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" було утворено за рішенням засновників товариства 10.11.2010, а установчі документи позивача не містять відомості про перехід прав і обов'язків від Якимівського орендного підприємства "Виробниче об'єднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування" не беруться судом до уваги, з огляду на те, що в даному випадку йдеться про правонаступництво за борговими зобов'язаннями в силу вимог спеціального законодавства - Закону України "Про теплопостачання", а норми статті 104 Цивільного кодексу України містять загальні положення.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/2649/16 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/2649/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акімжилсервіс" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/2649/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов