номер провадження справи 20/46/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 Справа № 908/1145/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 (69118, м. Запоріжжя, пр. 40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт в особі філії Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт Клінічний санаторій Великий Луг (юридична адреса: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського-Волкова, буд. 12/24; поштова адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Ленська, буд. 45)

про стягнення суми 68771,58 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (дов. № б/н від 04.05.2016 р.);

Від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 05/60 від 16.01.2016 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 67159,72 грн. основного боргу, суми 1948,15 грн. інфляційних втрат, суми 916,31 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.04.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1145/16, справі присвоєно номер провадження 20/46/16, справу призначено до розгляду на 19.05.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.06.2016 р., потім до 13.06.2016 р.

У судовому засіданні 13.06.2016 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України, згідно з письмовим клопотанням позивача від 06.06.2016 р., починаючи з судового засідання 08.06.2016 р., здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

18.05.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшла письмова заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшує розмір позовних вимог до 68771,58 грн., з яких: сума основного боргу 67159,72 грн., інфляційні втрати 1008,28 грн., 3% річних 603,58 грн. У заяві зазначено, що позивачем було проведено розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат окремо за кожною видатковою накладною, посилання на які міститься в позовній заяві, за результатами якого змінилася сума інфляційних втрат та 3% річних за договором № 261015 від 26.10.2015 р. (станом на 20.04.2016 р.). Копія заяви вручена позивачем представнику відповідача в судовому засіданні 19.05.2016 р. та направлена відповідачу поштою, що підтверджується фіскальним чеком на описом вкладення в цінний лист від 18.05.2016 р.

Заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України, якою передбачено право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги мотивовано наступним. Позивачем за умовами договору на постачання продуктів харчування № 261015 від 26.10.2015 р. згідно з переліченими видатковими накладними поставлено відповідачу товар на загальну суму 83434,39 грн. Відповідач за поставлений товар провів розрахунки частково в розмірі 16274,67 грн., борг складає 67159,72 грн. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму основного боргу 67159,72 грн., інфляційні втрати 1008,28 грн., 3% річних 603,58 грн. Позов обґрунтовано ст.ст. 173, 193, 198, 216, 218, 232 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечив із підстав, викладених у письмовому відзиві. Зазначив, що в позивача відсутні докази направлення (вручення) рахунків. Відповідачу неможливо визначити дату, з якої він мав би виконати зобовязання, а саме: сплати за отриманий товар та дату, з якої позивач має право нараховувати штрафні санкції. На адресу відповідача не надходили претензії від позивача, а отже досудове врегулювання спору не проводилось. Керівником ТОВ «Українська торгова компанія № 1» є ОСОБА_3, який одночасно є керівником та засновником ТОВ «ТД Укрснасбит», що робить ці підприємства повязаними. Станом на 17.05.2016 р. ТОВ «ТД Укрснасбит» має заборгованість перед відповідачем у сумі 547233,38 грн. Оскільки підприємства є повязаними особами, так як перебувають під контролем ОСОБА_3, що не перешкоджає проведенню взаєморозрахунку. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача надав також усні пояснення, підтвердивши отримання від позивача товару за видатковими накладними, які покладено в підставу позову. У судовому засіданні з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, п.п. 1, 2 ст. 233 ГК України представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат, як нарахованих штрафних санкцій.

19.05.2016 р. та 06.06.2016 р. від позивача надійшли письмові поясненні, в яких зазначено, зокрема, що в договорі № 261015 відсутня умова про те, що позивач зобовязаний надсилати відповідачу платіжні вимоги-доручення або інші розрахункові документи. Видаткові накладні містять реквізити поточного банківського рахунку, необхідні для оплати поставленого товару, а надіслання платіжних вимог-доручень або інших розрахункових документів не є необхідною умовою виконання, що надає зобовязаній стороні право відмовитися від виконання зобовязання з оплати поставленого товару. Товар, поставлений за договором, разом із рахунками-фактурами був прийнятий у день, зазначений у видаткових накладних. У судовому засіданні 19.05.2016 р. відповідачем було визнано факт прийняття продукції, не надано жодного документального доказу стосовно того, що продукція, яка була поставлена позивачем, не була прийнята покупцем. Відповідач провів розрахунки частково в розмірі 16274,67 грн. У графі «призначення платежу» в банківських виписках від 29.10.2015 р. та 22.12.2015 р. міститься посилання на рахунки, що є доказом отримання рахунків за договором. Не надсилання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України, та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність чи відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.10.2015 р. між Приватним акціонерним товариством Приазовкурорт в особі філії Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт Клінічний санаторій Великий Луг (покупець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Українська торгова компанія № 1 (постачальник за договором, позивач у справі) укладено договір на постачання продуктів харчування № 261015, за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність, а покупець зобовязався прийняти товар й оплатити харчову продукцію (ікра червона, фруктові соки, молочні вироби, риба тощо) (далі товар), визначений в асортименті та зазначений у специфікації (додаток № 1) до договору, що його є невідємною частиною (п. 1.1).

Ціни за поставлені товари визначаються згідно зі специфікацією (п. 2.1).загальна сума договору не повинна перевищувати 100 тис. грн. (п. 2.3).

У розділі 3 договору сторони узгодили порядок розрахунків. Відповідно до п. 3.2 розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 60 календарних днів із дати отримання рахунку покупцем.

Відповідно до п. 9.1 договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 р.

Як слідує з матеріалів справи, позивач згідно з умовами договору № 261015 від 26.10.2015 р. поставив відповідачу товар (продукти харчування) згідно з видатковими накладними: № УТ-2610001 від 26.10.2015 р. на суму 2413,63 грн. з ПДВ, № УТ-2710002 від 27.10.2015 р. на суму 5943,36 грн. з ПДВ, № УТ-2910001 від 29.10.2015 р. на суму 13861,04 грн. з ПДВ, № УТ-2910002 від 29.10.2015 р. на суму 15116,06 грн. з ПДВ, № УТ-2910003 від 29.10.2015 р. на суму 2624,16 грн. з ПДВ, № УТ-3010001 від 30.10.2015 р. на суму 2695,68 грн. з ПДВ, № УТ-0411002 від 04.11.2015 р. на суму 4668,68 грн. з ПДВ, № УТ-0611001 від 06.11.2015 р. на суму 36111,78 грн. з ПДВ.

Товар отриманий представником відповідача, підпис якого міститься в графі видаткових накладних «получил(а)» та скріплений прямокутним штампом філії товариства-відповідача.

У матеріалах справи маються виписані позивачем на кожну поставку рахунки-фактури: № УТ-2610001 від 26.10.2015 р. на суму 2413,63 грн. з ПДВ, № УТ-2710002 від 27.10.2015 р. на суму 5943,36 грн. з ПДВ, № УТ-2910001 від 29.10.2015 р. на суму 13861,04 грн. з ПДВ, № УТ-2910002 від 29.10.2015 р. на суму 15116,06 грн. з ПДВ, № УТ-2910003 від 29.10.2015 р. на суму 2624,16 грн. з ПДВ, № УТ-3010001 від 30.10.2015 р. на суму 2695,68 грн. з ПДВ, № УТ-0411002 від 04.11.2015 р. на суму 4668,68 грн. з ПДВ, № УТ-0611001 від 06.11.2015 р. на суму 36111,78 грн. з ПДВ.

Відповідач згідно з платіжним дорученням № 1592 від 29.10.2015 р. перерахував позивачу суму 32412,25 грн., у призначенні платежу зазначено: «оплата за продукти харчування згідно рах. № УТ-1210004-6, 131003-4, 151004, 191003, 2610001-2 від 12-26.10.2015 р. Вкл. ПДВ: 5402 грн. 04 коп.».

Згідно з платіжним дорученням № 1738 від 22.12.2015 р. відповідач перерахував позивачу суму 13861,04 грн., у призначенні платежу зазначено: «оплата за м'ясо яловичину згідно рах. № УТ-2910001 від 29.10.2015 р. Вкл. ПДВ: 2310 грн. 17 коп.».

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження в даній справі.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за умовами договору поставки № 261015 від 26.10.2015 р. був поставлений відповідачу товар згідно з переліченими вище видатковими накладними. У видаткових накладних міститься посилання на договір № 261015 від 26.10.2015 р. Товар на суму 2413,63 грн., отриманий згідно з видатковою накладною № УТ-2610001 від 26.10.2015 р., та на суму 13861,04 грн., отриманий згідно з видатковою накладною № УТ-2910001 від 29.10.2015 р., оплачений відповідачем повністю за платіжними дорученнями № 1592 від 29.10.2015 р., № 1738 від 22.12.2015 р., відповідно. Товар, поставлений за іншими видатковими накладними, відповідачем не оплачений. Отримання товару представник відповідача підтвердив у судовому засіданні.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заборгованість відповідача за поставлений товар по договору № 261015 від 26.10.2015 р. складає суму 67159,72 грн. (83434,39 грн. (загальна сума поставки) 16274,67 грн. (сума оплати)).

Задовольняючи позов у частині стягнення основної суми боргу, суд бере до уваги, що факт поставки підтверджується підписаними двома сторонами видатковими накладними, оригінал яких оглядався судом у судовому засіданні, а також частковою оплатою товару відповідачем. Відповідач укладення договору поставки № 261015 від 26.10.2015 р. не заперечив, отримання товару за видатковими накладними, які покладені в підставу позову, не спростував, доказів повного виконання грошового зобовязання за договором № 261015 (доказів оплати товару) суду не надав.

Позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 67159,72 грн. є обґрунтованою, доведеною, основаною на законі.

Заперечення відповідача, викладені в письмовому відзиві, судом спростовуються, виходячи з наведеного нижче.

У пункті 3.2 договору № 261015 сторони визначили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 60 календарних днів з дати отримання рахунку покупцем.

Відповідач отримання рахунків від позивача заперечив.

Згідно зі ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, від імені якого складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

У зв'язку з чим сторони в договорі повинні були передбачити форму та склад рахунку-фактури, строки та порядок їх направлення, яка інформація провинна міститись у рахунках (рахунках - фактурах.), що ними не виконано.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити виконані роботи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного ОСОБА_2 України від 29.09.2009 р. у справі № 37/405.

Згідно зі ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Дійсно, доказів вручення відповідачу рахунків на оплату поставленого товару, позивачем до матеріалів справи не надано. Поряд з цим, відповідач здійснив оплату товару, поставленого за двома видатковими накладними, та в платіжних дорученнях міститься посилання саме на конкретні рахунки-фактури, номер яких та дата складання є ідентичними номерам та даті видаткових накладних. Листування з боку відповідача стосовно ненаправлення йому рахунків, неможливості здійснити оплату через відсутність таких рахунків тощо суду не надано. Відповідач від договору поставки не відмовився, отриманий товар позивачу не повернув.

З аналізу вищенаведеного, суд зазначає, що первинним документом є видаткова накладна, в якій зазначена інформація щодо найменування товару, його кількості, ціни, суми, тобто всі дані необхідні для проведення оплати. У всіх видаткових накладних також зазначені платіжні (банківські) реквізити позивача, які є ідентичними зазначеним у договорі поставки.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 3 ЦК України одними із загальними засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. По-суті за умовами договору на постачання продуктів харчування № 261015 відповідачу товар проданий у кредит з відстроченням платежу.

Стосовно можливості проведення взаєморозрахунку з іншою юридичною особою суд зазначає, що відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Підприємництво, як вид господарської діяльності, є, перш за все, самостійна, на власний ризик господарська діяльність, принципом якої є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик (ст.ст. 42, 44 ГК України).

Стосовно викладених відповідачем у відзиві обставин щодо відсутності досудового врегулювання спору між сторонами в справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 5 ГПК України сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою. Господарським процесуальним кодексу України не передбачене обовязкове направлення претензії, що безумовно повинно передувати переданню спору на розгляд господарського суду. Відповідно до Рішення Конституційного ОСОБА_2 України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 603,58 грн. 3% річних та суми 1008,28 грн. інфляційних втрат (згідно з заявою про зменшення розміру позовних вимог).

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення 3% річних та інфляційних заявлена обґрунтовано.

Позивач нараховує 3% річних окремо за кожною видатковою накладною, загальний період нарахування з 29.12.2015 р. по 20.04.2016 р. включно. Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки, оскільки не враховано, що 2016 рік має 366 днів. Здійснивши за допомогою інформаційної системи «Законодавство» перерахунок 3% річних, судом встановлено, що сума 3% річних за заявлений позивачем загальний період становить 601,00 грн., яка стягується з відповідача на користь позивача (3% річних за видатковими накладними: № УТ-2710002 55,54 грн., № УТ-2910002 141,26 грн., № УТ-2910003 24,52 грн., № УТ-3010001 24,97 грн., № УТ-0411002 40,95 грн., № УТ-0611001 313,76 грн.).

Втрати від інфляції нараховані позивачем за період з січня по березень 2016 р. включно.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач нараховує інфляційні за видатковими накладними №№ УТ-0411002, УТ-0611001 за період із січня 2016 р., що є неправильним, оскільки за даними накладними останнім днем оплати є 04.01.2016 р. та 05.01.2016 р., відповідно. Таким чином, нарахування інфляційних за даними накладними слід проводити з лютого 2016 р. (місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж).

Здійснивши за допомогою інформаційної системи «Законодавство» перерахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних у межах заявленого позивачем періоду становить 639,11 грн., яка стягується з відповідача на користь позивача (інфляційні втрати за видатковими накладними: № УТ-2710002 89,23 грн., № УТ-2910002 226,95 грн., № УТ-2910003 39,40 грн., № УТ-3010001 40,47 грн., № УТ-0411002 27,83 грн., № УТ-0611001 215,23 грн.).

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється частково.

Представник відповідача в судовому засіданні з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, п.п. 1, 2 ст. 233 ГК України заявив усне клопотання про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат, як нарахованих штрафних санкцій. Клопотанням мотивовано критичним фінансовим становищем відповідача.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, відстрочити або розстрочити виконання рішення; зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Поняття неустойки (штрафу, пені) визначено ст. 549 ЦК України.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, законодавством не передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати суми 3% річних та інфляційних нарахувань, які підлягають стягненню, оскільки дані нарахування не є штрафними санкціями (неустойкою).

У задоволенні усного клопотання відповідача про зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат судом відмовляється повністю в звязку з необґрунтованістю.

За умовами п. 3.5 договору оплата за договором здійснюється з розрахункового рахунку юридичної особи покупця - Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Приазовкурорт (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Котляревського-Волкова, буд. 12/24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія № 1» (69118, м. Запоріжжя, пр. 40-річчя ПеремогиАДРЕСА_1, код ЄДПОУ 39434914, р/р 4740 в ЗРУ КБ «ПриватБанк», МФО 313399) суму 67159 (шістдесят сім тисяч сто пятдесят девять) грн. 72 коп. основного боргу, суму 601 (шістсот одна) грн. 00 коп. - 3% річних, суму 639 (шістсот тридцять девять) грн. 11 коп. інфляційних втрат, суму 1370 (одна тисяча триста сімдесят) грн. 55 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 14 червня 2016 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.