КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/29609/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання: Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Голоднюк О.Г. - представник за довіреністю № 532 від 24.06.2015;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016

у справі № 910/29609/15 (суддя - Якименко М.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" третья особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРАВЕКС-БАНК"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 28 295,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (надалі - позивач) звернулось до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди у розмірі 22 413,24 грн. у порядку регресу, завданої в результаті ДТП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну громадянина ОСОБА_4, який є страхувальником позивача, було завдано матеріальної шкоди, яка була відшкодована позивачем в якості страхового відшкодування.

22.12.2015 позивач подав заяву збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 28 295, 50 грн. страхового відшкодування з урахуванням доплати у розмірі 5 882, 26 грн., які перераховані позивачем ТОВ "Хюндай Центр Полтава", що підтверджується платіжним дорученням № 23007 від 11.12.2015 (копія в матеріалах справи).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, суд не врахував заяву ПАТ КБ «Правекс Банк» (як вигодонадувача) про відмову від отримання страхового відшкодування. А також (на думку апелянта) місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо того, що перерахування на рахунок юридичної особи, яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу страхового відшкодування, - є порушенням норм чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження в наступному складі суддів: головуючий суддя: Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., та призначено до розгляду на 26.04.2016.

Розгляд справи відкладався.

У зв'язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці, на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.05.2016 змінено склад судової колегії: головуючий суддя - О.М. Коротун, судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 вказана судова колегія прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження, розгляд справи відкладався на 07.06.2016.

В судовому засіданні 07.06.2016 представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати з прийняттям нового про задоволення позову в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 07.06.2016 не з'явились, про час та місце судового розгляду даної справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявністю в матеріалах справи повідомлення про вручення 20.05.2016 ухвали Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016.

Представник третьої особи в судове засідання 07.06.2016 також не з'явився. При цьому, як вбачається з матеріалів справи ухвала Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 (якою, зокрема, було залучено ПАТ КБ «Правекс Банк» до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача), була отримана третьою особою завчасно 20.05.2016. При цьому, вимоги ухвали суду від 17.05.2016 третя особа не виконала, жодних клопотань, заяв, заперечень на адресу суду не надсилала, про причини неявки не повідомила.

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про відкладення розгляду справи (або щодо неможливості подання доказів з причин, що не залежать від сторони, тощо), тривалий час знаходження в провадженні суду апеляційної скарги, Київський апеляційний господарський суд, дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши оригінали документів, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.08.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" (як страховиком) та гр. ОСОБА_5 (як - страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 046.0791517.059 (надалі - договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу, що належить страхувальникові, а саме "HYUNDAI СREDIT" із державним знаком ВМ7553ВВ (надалі - застрахований ТЗ).

Згідно довідки ВДАІ, 10.04.2015 на а/д Суми-Полтава, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки "ВАЗ", державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, та транспортного засобу марки "Хюндай", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під управлінням водія ОСОБА_5

Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2015 вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху.

Внаслідок зазначеного ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна-правова відповідальність ОСОБА_6, (винної особи) - водія транспортного засобу марки "ВАЗ", державний номер НОМЕР_1, була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", що підтверджується витягом з електронної бази МТСБУ щодо полісу № АІ/1053574 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не заперечується сторонами.

Таким чином, у зв'язку з укладенням полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/1053574, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації ОСОБА_6, транспортного засобу "ВАЗ", державний номер НОМЕР_1. Судом встановлено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну згідно положень полісу становить 50000,00 грн.

У матеріалах справи наявні страхові акти № 0727.206.15.01.01 від 01.07.2015 на 16 952,43 грн. (а.с. 11), № 0727.206.15.01.02 від 03.08.2015 на суму 5 960,81 грн. (а.с. 14), № 0727.206.15.01.03 від 08.12.2015 на суму 5 882,26 грн., підписані, зокрема, позивачем. Відповідно до вказаних актів, сума страхового відшкодування виплачувалась частинами та в сукупності становить (за вирахуванням франшизи) в розмірі 28 295,50 грн.

Так, із матеріалів справи вбачається, що виплата страхового відшкодування відбулась на розрахунковий рахунок ТОВ «Хюндай центр Полтава» (юридичної особи, яка здійснила ремонт пошкодженого транспортного засобу), що підтверджується рахунком-фактурою № ХЦ-С-01345 від 15.05.2015 (а.с. 25).

Із матеріалів справи також вбачається, що позивачем сума страхового відшкодування в розмірі 28 795,50 грн. (на підставі рахунка-фактури № ХЦ-С-01345 від 15.05.2015 (а.с. 25)) була перерахована на розрахунковий рахунок ТОВ «Хюндай центр Полтава», що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 12494 від 10.07.2015 на 16 952,43 грн (а.с. 61), № 15306 від 17.08.2015 на суму 5 960,81 грн. (а.с. 62), № 23007 від 11.12.2015 на суму 5 882,26 грн.(а.с. 78); призначенням платежу у вказаних платіжних дорученнях зазначено страхові відшкодування згідно страхових актів № 0727.206.15.01.01, № 0727.206.15.01.02, № 0727.206.15.01.03 відповідно. Дана обставина не спростовується та не заперечується сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач направив відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування № 0727/2015 від 30.10.2015 про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 22 913,24 грн. При цьому позивач пояснив, що вимога заявлялася про виплату лише частини страхового відшкодування, оскільки доплата суми страхового відшкодування в розмірі 5 882,26 грн. була здійснена 14.12.2015 (тобто після порушення провадження у даній справі).

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи вказана вимога залишилась без відповіді та виконання з боку відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що уклавши договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0791517.059 від 29.08.2014, сторони дійшли згоди, що вигодонабувачем за даним договором є Приватне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс - Банк". Однак, як вбачається з платіжних доручень № 12494 від 10.07.2015, №15306 від 17.08.2015 та № 23007 від 11.12.2015, позивачем сплачено 28 295,50 грн. страхового відшкодування ТОВ "Хюндай Центр Полтава", що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, що обґрунтовується наступним.

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статтею 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами, якою є відповідач.

Разом з цим, ані судом першої інстанції, ані відповідачем не враховано, що положення договору добровільного страхування не містить вказівки щодо обов'язкової сплати страхового відшкодування лише на рахунок вигодонабувача, такий висновок не узгоджується з нормами чинного законодавства, зокрема, положеннням статті 993 ЦК України відповідно до якої, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (зміст наведених норм також було проаналізовано у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13, правовий висновок у якій є обов'язковим для судів в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України). Таким чином у вказаній нормі чітко вказано, що вимога переходить до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у даній справі особою, яка виплатила страхове відшкодування є саме позивач, що підтверджується копіями платіжних доручень, а не вигодонабувач (як помилково зазначає суд першої інстанції та відповідач у відзиві поданому до суду першої інстанцї).

А тому, до позивача в порядку ст. 993 ЦК України перейшло право вимоги виплати страхового відшкодування в розмірі 28 295,50 грн.

Крім того, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на положення якої посилається відповідач, не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування транспортних засобів, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить. (Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23 липня 2013 року у справі № 910/9).

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновку (з урахуванням постанови Верховного Суду України № 6-691цс15 від 02.12.2015), що право вимоги до позивача перейшло саме в розмірі 28 295,50 грн. (сума фактичних витрат, здійснених страховиком без урахування коефіцієнту фізичного зносу).

У зв'язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що позов підлягає задоволенню через правомірність виплати страхового відшкодування позивачем страхувальнику без урахування фізичного зносу в розмірі 28 795,50 грн., оскільки така виплата була прямим обов'язком позивача за умовами договору.

Враховуючи імперативність положень ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України в частині переходу права вимоги регресної вимоги саме в межах фактичних затрат, відповідач був зобов`язаний відшкодувати суму 28 295,50 грн. повністю.

Окремо слід зазначити, що ліміт майнової відповідальності відповідача згідно полісу складає 50000,00 грн., а відтак виконання вимоги на суму 28 295,50 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 500 грн.) відповідає зобов`язанням відповідача згідно полісу АІ 1053574.

Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» у даній справі підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового - про задоволенню позову повністю.

Судовий збір за розгляд даної справи у суді першої та апеляційної інстанції покладається на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/29609/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 у справі № 910/29609/15 - скасувати, з ухваленням нового рішення про задоволення позову повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського 77) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (, 02160, м. Київ, проспект Возз'єднання 19) 28 286 (двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят шість) гривень 55 копійок страхового відшкодування, та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) гривень судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (, 01033, м. Київ, вул. Саксаганського 77) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (, 02160, м. Київ, проспект Возз'єднання 19) 1 339 (одну тисячу триста тридцять дев'ять) гривень 80 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи № 910/29609/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку.

Повний текст складено 10.06.2016.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич