РІШЕННЯ

07 червня 2016 року Справа № 913/519/16

Провадження №6/913/519/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль",

м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 11 458 797 грн. 20 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №14-88 від 18.04.2014.;

від відповідача - представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором №63 ПР про закупівлю природного газу від 31.01.2012р. в розмірі 11 458 797 грн. 20 коп., в тому числі: інфляційні нарахування в розмірі 10 862 785 грн. 12 коп., 3% річних в розмірі 596 012 грн. 08 коп.

Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за умови відсутності його представника, а також зазначив, що підтримує доводи за відзивом та проти позову заперечує в повному обсязі. Подана відповідачем заява судом долучена до матеріалів справи.

Так, відповідач за відзивом на позовну заяву №06-05-138 від 18.04.2016р. проти позову заперечує, та зокрема, зазначає наступне.

03.01.2013р. ухвалою господарського суду Луганської області порушено провадження №913/40/13-г у справі про банкрутство Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, зокрема Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.02.4014р. було визнано кредиторські вимоги позивача в розмірі 43 600 083 грн. 99 коп.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.04.2014р., ухвалу господарського суду Луганської області від 11.02.2014р. змінено частково, та визнано кредиторські вимоги позивача в розмірі 49798558 грн. 62 коп.

В той же час, ухвалою господарського суду Луганської області від 28.11.2013р. боржнику - Державному підприємству "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", заборонено здійснювати погашення вимог кредиторів, які утворилися до 03.01.2013р., за виключенням випадків, передбачених статтею 22 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік", статтею 4 "Особливості участі у процедурі погашення заборгованості підприємств паливно енергетичного комплексу, щодо яких здійснюється провадження у справі про банкрутство" Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно енергетичного комплексу" №2711 IV від 23.06.2005р.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані, оскільки, в силу прямої заборони щодо сплати заборгованості за спірним договором, прострочення виконання грошового зобов'язання виникло не з вини відповідача.

Крім цього, відповідачем до суду надано контррозрахунок інфляційних нарахувань за яким інфляційні нарахування за зобовязаннями за березень 2012 року на суму боргу 16 663 291,70 грн. становлять 6 282 060,97 грн., а за зобовязаннями за квітень на суму боргу 3 341 731,41 грн. становлять 1 251 074,49 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» (покупець) був укладений договір про закупівлю природного газу від 31.01.2012 № 63-ПР, відповідно до п.1.1 якого продавець (позивач у справі) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу у справі) в період з 0.01.2012 по 31.12.2012 природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 77 285 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.).

Згідно п. 3.1 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 945,90 грн. (з ПДВ). Загальна вартість цього договору на дату його укладання становить 304 958 881,50 грн. (з ПДВ).

Згідно п. 4.1 договору сторони домовилися, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 5.2 договору продавець передає газ покупцеві на комерційному вузлі обліку газу покупця, а у разі відсутності на вузлах обліку газорозподільного підприємства.

Згідно п. 5.3 договору право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Відповідно до п. 2 додатку №1 до договору приймання-передача поставленого газу оформлюється актом примання - передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газорозподільним підприємцем та покупцем з урахуванням планового обсягу поставки, наданого продавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору у березні 2012 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 35 449 965 грн. 60 коп., у квітні 2012 року поставив відповідачу природний газ на суму 3 318 501 грн. 90 коп., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. Відповідачем оплата за природний газ здійснена частково за березень 2012 року в сумі 18 786 673,90 грн., у звязку з чим залишилась заборгованість в сумі 16 663 291,70 грн. Також не було оплачено суму заборгованості за спожитий в квітні газ в повному обсязі в сумі 3 318 501,90 грн.

Вказані фактичні обставини також встановлені господарським судом Донецької області, Донецьким апеляційним господарським судом в постанові від 28.04.2014 р. у справі про банкрутство № 913/40/13-г за заявою кредитора ПАТ «Черкаське хімволокно» до боржника ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль».

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та надані ним докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 ГК України .

Згідно п.2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 2 сказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Факт невиконання зобов'язань щодо оплати відповідачем отриманого газу за договором купівлі-продажу природного газу № 63-ПР від 31.01.2012 року згідно актів приймання-передачі природного газу в повному обсязі встановлено судом при розгляді справи № 913/40/13-г.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, акти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду доказів виконання відповідного рішення суду та сплати заборгованості.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 № №3-57гс10, від 20.01.2011 № 10/25 та від 16.05.2011.№32/242-32/243-32/244-32/245, від 12.09.2011 № 6/433-42/183).

Щодо доводів відповідача про наявність заборони на погашення вимог кредиторів слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Луганської області від 03.01.2013 за заявою Публічного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно", як кредитора, порушено провадження у справі № 913/40/13-г про банкрутство боржника Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелекроцентраль", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Справа про банкрутство Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелекроцентраль" розглядалась відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-ХІІ в редакції Закону України від 30.06.1999 № 784-XIV, оскільки була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 № 4212-VI, яким Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" викладено в новій редакції.

Таким чином, на даний час діє мораторій на задоволення вимог кредиторів Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелекроцентраль".

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

У абзаці 4 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 18.12.2009 «Про судову практику в справах про банкрутство», зазначено, що за змістом статті 12 Закону мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію; їх виконання для боржника є обов'язковим, але пеня, штраф та інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства, не нараховуються, оскільки ця норма визначає конкретний проміжок часу, який відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, але ніяк не пов'язаний із його суттю.

В даному випадку штрафні санкції позивачем не нараховувалися, у звязку з чим, доводи відповідача за відзивом є необґрунтованими та судом відхиляються, як такі, що суперечать матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Так, позивачем заявлені вимоги по стягненню 3% річних за зобовязаннями березня 2012 року за розрахунковий період з 07.02.2015 р. на суму боргу 16 663 291,70 грн., а також з 07.02.2015 р. по 04.02.2016 р. на суму боргу 3 318 501,90 грн. (за зобовязаннями квітня 2012 року) в розмірі 98 983,47 грн. , а всього 596 012,08 грн. Вказані вимоги є правомірними та обґрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню.

В той же час, позивачем нараховані інфляційні на суму боргу 20 915 380,95 грн. за зобовязаннями березня 2012 року за період з січня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 9 059 076,53 грн. Також нараховані інфляційні а суму боргу 4 164 359,58 грн. за зобовязаннями квітня 2012 року за період січень грудень 2015 року в розмірі 1 803 708,58 грн.

Як свідчить розрахунок та пояснення позивача, останнім, інфляційні нараховувалися на суму боргу з урахуванням індексу інфляції, стягнутих з відповідача в рамках справи № 913/40-13-г, але такий розрахунок є неправомірним виходячи з наступного.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. 3.2. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Тобто, інфляційні нараховуються саме на суму боргу, а не на суму боргу з урахуванням втрат від інфляції.

За таких обставин, інфляційні нараховування на суму боргу за зобовязаннями березня 2012 року слід рахувати на борг в сумі 16 663 291,70 грн., у звязку з чим інфляційні за період січень грудень 2015 року на вказану суму становлять 7 217 369,61 грн.

В той же час, за зобовязаннями за квітень 2012 року інфляційні слід рахувати на суму боргу 3 318 501,90 грн., у звязку з чим нарахування за період січень грудень 2015 року на вказану суму становлять 1 437 342,34 грн.

Виходячи з наведеного, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні нарахування в сумі 8 654 711,95 грн. і 3% річних в сумі 596 012 грн. 08 коп. (всього 9 250 724,03 грн.). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлений та задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 35, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль»,

м. Сєвєродонецьк Луганської області, Сєвєродонецька ТЕЦ, , на користь:

- Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, , інфляційні нарахування в сумі 8 654 711,95 грн., 3% річних в сумі 596 012 грн.08 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 138 760 грн. 86 коп. Видати наказ позивачу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення -13.06.2016

Суддя Т.А. Василенко