ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.16р. Справа № 904/3268/16

За позовом відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "КІРОВОГРАДГАЗ", м.Кіровоград
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором №01/1-ПГ/2015 від 12.01.2015р.

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:
від позивача: представник Руденко Т.В.. - довіреність № 07/01-167 від 30.12.15р.;

від відповідача: представник Стрикун А.С. - довіреність № 64/1 від 01.02.16р.

СУТЬ СПОРУ:

25.04.2016р. відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз", м.Кіровоград (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область (далі по тексту - відповідач) про стягнення 37591,25грн. основної заборгованості; 10792,29грн. пені; 1340,93грн. трьох відсотків річних; 15446,55грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 20.04.2016р. за вих.№07/2049 ухвалою суду від 26.04.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 19.05.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 19.05.2016р. на 09.06.2016р.;

09.06.2016р. позивач звернувся до суду з клопотанням від 06.06.2016р. за вих.№07/2680 в якому керуючись статтею 22 Господарського процесуального кодексу України просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 37591,25грн.
Клопотання від 06.06.2016р. за вих.№07/2680 про зменшення позовних вимог прийнято господарським судом до розгляду.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 02.06.2016р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 30.05.2016р. та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду та явкою представника в судове засідання та явкою представника в судове засідання.

09.06.2016р. господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів та зменшення позовних вимог, позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, суму основного боргу визнає.

Суд заслухав пояснення представників сторін щодо предмету позову.

В судовому засіданні дослідженні надані сторонами та наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 09.06.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015р. між відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" (далі по тексту - позивач, постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту - відповідач, споживач) укладено договір №01/1-ПГ/2015 на постачання природного газу (установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник постачає у 2015 році природний газ (далі по тексту - газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 1.2 договору визначає, що передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі по тексту - пункти призначення). Перелік комерційних вузлів обліку газу та споживного обладнання визначається сторонами в додатку №1 до договору.

Пунктом 2.6 договору визначає, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформляється за даними вузлів обліку, визначених у додатку №1 до договору.

Пунктом 2.7 договору визначено, що постачальник та споживач, не пізніше 31 (тридцять першого) (30 (тридцятого) числа звітного місяця складають Акт щодо фактично поставлених постачальником обсягів природного газу споживачу у відповідному місяці, в якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу, його фактична ціна та вартість. Даний акт є підставою для проведення споживачем остаточного розрахунку.

Пунктом 2.10 визначено, що акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюється за цінами, що встановлюються національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

Пунктом 4.2 договору визначено, що у випадках, передбачених законодавством, до ціни за природний газ додаються:

- збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ;

- тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами;

- тариф на транспортування газу розподільчими трубопроводами;

- тариф на постачання газу за регульованим тарифом;

- податок на додану вартість.

Ціна за 1000,00м2 природного газу складає 7719,60грн., в тому числі ПДВ 1286,60грн.

В ціну включено:

- ціна газу 7080,00грн., в тому числі ПДВ 1180,00грн.;

- цільова надбавка 2% від вартості газу, яка складає 141,60грн., в тому числі ПДВ 23,60грн.;

- тариф на послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який складає 89,52грн., в тому числі ПДВ 14,92грн.;

- тариф на транспортування газу ВАТ "Кіровоградгаз", який складає 350,52грн., в тому числі ПДВ 58,42грн.;

- тариф на постачання газу 57,48грн., в тому числі ПДВ 9,58грн.

Ціна 1000,00куб.м газу є змінною в залежності від умов передбачених пунктом 4.3 договору.

Пунктом 4.6 договору визначено, що розрахунковий період за договором становить один місяць - з 09 год. 00 хв. першого дня місяця до 09 год. 00 хв. першого дня наступного місяця включно.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору.

Пунктом 4.7 договору визначено, що загальна сума цього договору складає 135093,00грн., у тому числі ПДВ 22515,50грн.

Пунктом 4.8 договору визначено, що розрахунки за газ здійснюються споживачем грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок постачальника вартості об`єму газу, що був поставлений у звітному місяці до 10 (десятого) числа наступного за звітним місяця.

Підпунктом 5.3.3 пункту 5.3 договору визначено, що споживач зобов`язується оплачувати вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Цей договір набирає чинності з 01.01.2015р. та укладається на строк до 31.12.2015р. (пункт 10.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив природний газ відповідачу на загальну суму 57446,06грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі:

- акт приймання-передачі природного газу та виконання послуг по його транспортуванню від 31.01.2015р. на суму 19870,25грн.;

- акт приймання-передачі природного газу та виконання послуг по його транспортуванню від 29.02.2015р. на суму 14830,00грн.;

- акт приймання-передачі природного газу та виконання послуг по його транспортуванню від 31.03.2015р. на суму 17748,11грн.;

- акт приймання-передачі природного газу та виконання послуг по його транспортуванню від 30.04.2015р. на суму 4997,70грн.

24.11.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір №01/1074-ПГ/2014 на постачання природного газу (установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів).

Згідно зазначеного договору №01/1074-ПГ/2014 від 24.11.2014р. на постачання природного газу (установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) відповідачем здійснено переплату.

Листом за вих.№1145 від 31.12.2014р., який надійшов на адресу позивача відповідач просив переплату за природний газ отриманий в 2014 році по договору №01/1074-ПГ/2014 від 24.11.2014р. на постачання природного газу (установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) у розмірі 19854,81грн. зарахувати в оплату за природний газ 2015 року згідно договору від 31.12.2014р. за №01/1-ПГ/2015.

Позивач, з урахуванням листа відповідача за вих.№1145 від 31.12.2014р., здійснив зарахування у розмірі 19854,81грн. за природний газ 2015 року згідно договору від 31.12.2014р. за №01/1-ПГ/2015.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем складає 37591,25грн., яка і стала підставою звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист і визнав лише основну суму боргу, яку фактично позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, і просить суд стягнути з відповідача.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 37591,25грн., слід визнати обґрунтованими, документально доведеними, такими, що не суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що підлягають задоволенню.

Факт отримання відповідачем природного газу підтверджується матеріалами справи, а саме актами приймання-передачі, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Зобов`язання відповідача, щодо оплати за отриманий природний газ передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення пункту 4.8 договору, строк оплати природного газу отриманого за актами приймання-передачі є таким, що настав.

Дії відповідача про визнання боргу не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов`язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Доказів оплати товару в сумі 37591,25грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Згідно пунктом 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоград" (25006, місто Кіровоград, вулиця Арсенія Тарковського (Володарського), будинок 67; ідентифікаційний код 03365222) 37591,25грн. (тридцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто одна грн. 25 коп.) основної заборгованості; 1378,00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

10.06.2016 року

Суддя І.В. Петренко