ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 р. Справа № 923/357/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до: Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 714 522,80 грн. за договором купівлі-продажу природного газу

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 головний юрисконсульт, довіреність № 24-93 від 18.04.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2, заступник начальника юр. відділу, довіреність № 01-4/56 від 30.12.2015р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (відповідач) у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 714 522,80 грн., а саме: 484 630 грн.02 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 229 892 грн. 78 коп., відповідно до умов договору № 471-ПР про купівлю-продаж природного газу, укладеного сторонами 28 грудня 2012 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги позивача частково, а саме: задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 229 892,78 грн., а в частині стягнення інфляційних втрат позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши лише в сумі 414 650,38 грн. Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення надмірно нарахованих інфляційних втрат у сумі 299 872,42 грн. Відповідач звертає увагу суду, що при зверненні до суду позивач визначив розмір 3% річних за період з 11.08.2015р. по 15.02.2016р. Однак, інфляційні втрати розраховані позивачем лише по грудень 2015 року без урахування індексів інфляції за січень та лютий 2016 року. Індекси інфляції (споживчих цін на товари та послуги) визначені Державною службою статистики України становили у лютому 2016 року 99,6%. Очевидно, що при застосуванні індексу споживчих цін при дефляції загальна сума інфляційних втрат зменшуватиметься. Таким чином, позивач при зменшенні періоду нарахування інфляційних втрат, в супереч нормам Цивільного кодексу України, роз'яснень Вищого господарського суду України, безпідставно зменшив період нарахування, чим штучно завищив їх розмір.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, що прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в:

28 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та публічним акціонерним товариством "Херсонська теплоелектроцентраль" (відповідач) був укладений договір про купівлю-продаж природного газу № 471-ПР з додатковою угодою № 1 від 18.07.2013р.

Згідно з цим договором, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов'язується передати у власність публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 000, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а публічне акціонерне товариство "Херсонська теплоелектроцентраль" зобов'язане прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. покупець є кінцевим споживачем.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що продавець передає покупцеві в період з 01 січня 2013р. по 31 грудня 2013р. газ обсягом до 24318 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м.):

МісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсягМісяцьОбсяг
січень 4718 квітень 1250 липень ------жовтень 750
лютий 4650 травень -----серпень -----листопад4650
березень 4000 червень ------вересень -----грудень4300
I кв. 13368 I кв. 1250 III кв. ------- IV кв. 9700

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м. газу, становить 3 509 грн. 00 коп. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %;

- податок на додану вартість за ставкою - 20 %.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того, ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн. крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

Згідно з п.6.1. Договору оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 305 від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 7 договору передбачено відповідальність сторін.

Так, пунктом 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Згідно п.7.2. Договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

На виконання п. 2.1. Договору позивач поставив протягом січня - грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 35 368 000,96 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу:

- від 28.02.2013р. за лютий на суму 1 004 193,87 грн.;

- від 31.03.2013р. за березень на суму 19 131 713,27 грн.;

- від 30.04.2013р. за квітень на суму 427 933,38 грн.;

- від 31.10.2013р. за жовтень на суму 3 993 747,02 грн.;

- від 30.11.2013р. за листопад на суму 11 410 413,42 грн. (а.с.17-21).

Однак, в порушення умов договору відповідач здійснив оплату за спожитий природний газ несвоєчасно.

Рішеннями господарського суду Херсонської області по справі № 923/501/14 від 26.06.2014р., по справі № 923/1807/15 від 10.12.2015р. з відповідача на користь позивача вже було стягнуто основну суму заборгованості та суми нарахованих штрафних санкцій за період прострочення виконання зобов'язань з 14.03.2013р. по 10.08.2015р. за поставлений природний газ у січні - грудня 2013р. за даним Договором. Кінцевою датою нарахування сум штрафних санкцій було 10.08.2015р.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязання закріплені і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом зазначеної норми права боржник повинен повернути не лише суму основного боргу, а і додаткову суму, як інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочки.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У звязку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини несвоєчасно сплачених грошей.

Системний аналіз законодавства свідчить, що обовязок боржника відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки з нарахуванням процентів річних, випливає з вимог ст.625 ЦК України.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Інфляційні втрати повязані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотка річних платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних та річних за неналежне виконання грошового зобовязання є правомірними.

Позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат у випадку оплати з боку відповідача, не враховано рекомендації викладені в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 з урахуванням змісту листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

За змістом ч.3 п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" - розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у якому мала місце інфляція.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи «Ліга» (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного суду України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») розрахунок річних та інфляційних, - судом встановлено, що сума 3% річних складає 229 892,78 грн., інфляційних складає 414 650,38 грн.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Витрати зі сплати судового збору відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9668,15 грн. витрат зі сплати судового збору.

На підставі вищезазначених норм права та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" (73036, м.Херсон, Бериславське шосе, 1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, , р/р № 1 в АТ "Державний ощадний банк України", код банку 3000465) 3 % річних у розмірі 229 892 грн. 78 коп., інфляційних у розмірі 414 650 грн. 38 коп., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 9668,15 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України (вступна, описова, мотивувальна і резолютивна частини).

Повне рішення складено 13.06.2016р.

Суддя В.В.Литвинова