ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 917/57/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1 (директор),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх.№1130 П/2)

на рішення господарського суду Полтавської області від 23.03.2016р.,

у справі №917/57/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна", м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч, Полтавська область,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.03.2016р. у справі №917/57/16 (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" 93740,00 грн. основного боргу, 722,27 грн., 3% річних та 1416,93 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 23.03.2016р.р. у справі №917/57/16 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" відмовити повністю.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог скаржник зазначає, що відповідно до умов п. 5.1, 5.2 договору про перевезення вантажів від 06.07.2015р. №060715-01 (надалі - договір ), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", не встановлено строк, протягом якого відповідач має виконати свій обовязок з оплати наданих позивачем у справі послуг з перевезення вантажу, у звязку з чим, строк виконання зобовязання з оплати наданих послуг не настав.

При цьому, апелянт, зазначає, що з наданих позивачем до матеріалів позовної заяви копії повідомлень про вручення поштового відправлення та експрес накладної не вбачається можливим встановити вміст відповідних поштових відправлень, у звязку з чим, останнім не доведено прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання за укладеним між сторонами договором, та, як наслідок, наявності правових підстав для застосовуватися до боржника відповідальності, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме - стягнення заявлених у справі 3% річних у розмірі 722,27 грн.

Окрім цього, скаржник зазначає, що 28.10.2015р. згідно довіреності від 28.10.2015р. №91 відповідачем у справі було передано позивачу молоко згущене з цукром на загальну суму 492,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.10.2015р. № Ор-00002641. Разом з тим, місцевим господарським судом не було враховано факт зарахування зустрічних однорідних вимог сторін у справі на підставі повідомлення від 25.01.2016р. за вих.№ 64, у звязку з чим, неправомірно включено 492,00 грн. до розміру основного боргу відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2016р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2016р.

02.06.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№5677), в якому позивач просить залишити рішення господарського суду Полтавської області від 23.03.2016р. у справі №917/57/16 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" - без задоволення.

На підтвердження своєї позиції у справі, позивач зазначає, що оскільки документи, визначені п.5.2 укладеного між сторонами договору, а саме: рахунки, акти приймання-передачі наданих послуг, товарно-транспортні накладні з відмітками вантажовідправника - підписані та скріплені печаткою відповідача із зазначенням дати підпису, відповідачу було направлено письмове звернення з вимогою виконання його зобовязання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для здійснення оплати наданих позивачем послуг.

Крім того, позивач зазначає, що видаткова накладна від 28.10.2015р. № Ор-00002641 щодо передання відповідачем згущеного молока з цукром на загальну суму 492,00 грн. не містить підпису та печатки позивача, що спростовує доводи відповідача стосовно передачі вказаного товару.

В судове засідання Харківського апеляційного господарського суду, що відбулося 07.06.2016р., представник апелянта не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" у судовому засіданні заперечував проти заявлених відповідачем апеляційних вимог, просив суд оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

06.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" (надалі - перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (надалі - замовник, відповідач) було укладено договір про перевезення вантажів №060715-01 (надалі - договір).

Згідно із п. 1.1 договору замовник доручає, а перевізник на умовах даного договору власними (орендованими, іншими) транспортними засобами, за відповідну оплату здійснює перевезення визначеного товаро-транспортними накладними вантажу з визначеного замовником місця завантаження до пункту його розвантаження.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що кількість автотранспортних одиниць для перевезення вантажу, їх марка, маршрут та час графіку руху транспортних засобів до місця завантаження, час приймання-передачі цього вантажу попередньо визначається замовником, а в разі визначення цих параметрів перевізником - обов'язкове їх попереднє погодження з представником замовника.

Відповідно до п. 1.3 договору вантаж вважається прийнятим перевізником для перевезення в пункті його навантаження з моменту оформлення накладної на цей вантаж.

Згідно із п. 2.1 договору перевезення вантажів здійснюється на підставі письмових заявок (додаток №2 до цього договору) на перевезення, узгоджених сторонами даного договору. Коригування маршруту замовника може відбуватись не пізніше, ніж за одну годину до відправки транспорту перевізника.

Відповідно до п. 2.2 договору заявка має бути оформлена письмово та передається з використанням факсимільного зв'язку (факсу) або електронної пошти. У разі погодження сторонами така заявка має юридичну силу. Заявка повинна мати наступні реквізити: номер та дата подачі заявки, найменування, маса вантажу; кількість та типи транспортних засобів, необхідних для перевезення; вантажовідправник та адреса завантаження; вантажоотримувач та адреса розвантаження; дата та час завантаження; дата та час розвантаження; вартість перевезення, підписи та відбитки печаток відповідальних осіб сторін про узгодження даної заявки.

У відповідності до п. 5.1 договору розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника після 10-ти банківських днів з моменту підписання замовником приймання-передачі наданих послуг та отримання замовником документів згідно пункту 5.2. даного договору.

Згідно із протоколами погодження вартості перевезення від 05.10.2015р. та від 03.11.2015р., що є невід'ємними додатками до договору, сторонами досягнуто згоди щодо вартості послуг, а саме: з 05.10.2015 р. вартість 1-го км пробігу автомобіля при перевезенні вантажу складає 17,50 грн., з 03.11.2015 р. - 16,00 грн. (а.с.19-20).

На підставі заявок на перевезення вантажу від 26.10.2015 року №5432,від 27.10.2015 року №5441, від 02.11.2015 року №5487, від 02.11.2015 року №5488, від 14.11.2015 року №5561, підписаними та скріпленими печатками сторін, перевізник взяв на себе зобов'язання надати послуги з перевезення вантажу (а.с. 21- 25).

На виконання укладеного між сторонами договору позивачем було виконано зобов'язання з перевезення вантажу на загальну суму 231090,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт предявлення позивачем претензії (вимоги) від 14.12.2015 року №1 до відповідача щодо оплати виконаних ним послуг з метою досудового врегулювання господарського спору в порядку статті 6 Господарського процесуального кодексу України, про що свідчить поштове відправлення №247 (а.с. 167).

Неповідомлення відповідачем про результати розгляду претензії від 14.12.2015 року №1 та відсутність здійснення оплати заборгованості за надані позивачем послуги в установленому договором порядку та строк стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" до господарського суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договором про перевезення вантажів від 06.07.2015р. №060715-07, 3% річних.

Як випливає із правової природи укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, господарський суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору перевезення вантажу.

За приписами статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Статтею 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Тотожні приписи містять у собі правові норми статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Згідно з статтею 311 Господарського кодексу України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Судова колегія, дослідивши заявки на перевезення вантажу від 26.10.2015р. №5432, від 27.10.2015р. №5441, від 02.11.2015р. №5487, від 02.11.2015р. №5488, від 14.11.2015р. №5561, дійшла висновку, що останні оформлені належним чином, мають всі необхідні реквізити, погоджені сторонами, а відтак, згідно із п. 2.2 договору, мають юридичну силу.

Як встановлено судовою колегією, факт надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" послуг з перевезення вантажу за укладеним між сторонами договором від 06.07.2015р. №060715-01 підтверджується підписаними сторонам та скріплені печатками товариств актами надання послуг: від 09.07.2015р. №337 на суму 23310,00 грн., від 11.08.2015р. №437 на суму 21090,00 грн., від 28.09.2015р. №523 на суму 22680,00 грн., від 05.10.2015р. №534 на суму 22050,00 грн., від 10.10.2015р. №543 на суму 22050,00 грн., від 23.10.2015р. №561 на суму 22050,00 грн., від 27.10.2015р. №567 на суму 22050,00 грн., від 28.10.2015 р. №571м на суму 22050,00 грн., від 03.11.2015 р. №587 на суму 13440,00 грн., від 04.11.2015 р. №591 на суму 20160,00 грн., від 16.11.2015 р. №624 на суму 20160, 00 грн.; підписаними та скріпленими печаткою відповідача товарно-транспортними накладними від 26.10.2015р. №929, 27.10.2015р. № 930, 02.11.2015р. № 949, 03.11.2015р. № 950, 14.11.2015р. № 964, спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини: від 26.10.2015р. №929, від 27.10.2015р. №930, від 02.11.2015р. №949, від 03.11.2015 року №950, від 14.11.2015 року №964 (а.с. 26-36, 48-57).

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем надані відповідачу рахунки на оплату наданих послуг: від 09.07.2015р. №216 на суму 23310,00 грн., від 11.08.2015р. №297 на суму 21090,00 грн., від 28.09.2015р. №352 на суму 22680,00 грн., від 05.10.2015р. № 361 на суму 22050,00 грн., від 10.10.2015р. № 369 на суму 22050,00 грн., від 23.10.2015р. №378 на суму 22050,00 грн., від 27.10.2015 року №383 на суму 22050,00 грн., від 28.10.2015 року №387 на суму 22050,00 грн., від 03.11.2015 року №402 на суму 13440,00 грн., від 04.11.2015 року №405 на суму 20160,00 грн., від 16.11.2015 року №422 на суму 20160, 00 грн. (а.с. 37-47).

Вказані документи відповідають вище переліченим заявкам та вимогам п. 5.2 договору від 06.07.2015р. № 060715-01, у звязку з чим є належними та допустимими доказами виконання зобовязань з боку позивача, що, відповідно, є підставою для виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих йому послуг в розмірі 231090,00 грн.

Факт часткової оплати наданих послуг в розмірі 137350,00 грн. підтверджується виписками за особовим рахунком позивача за періоди: 12.08.2015р., 13.08.2015р., 14.08.2015р., 17.08.2015р., 18.08.2015р., 19.08.2015р., 31.08.2015р., 01.09.2015р., 02.09.2015р., 03.09.2015р., 04.09.2015р., 10.09.2015р. - 11.09.2015р., 14.09.2015р. - 18.09.2015р., 21.09.2015р. - 22.09.2015р., 01.10.2015р., 05.10.2015р. - 06.10.2015р., 13.11.2015р., 16.11.2015р., 17.11.2015р. - 20.11.2015р., 24.11.2015р. - 25.11.2015р. (а.с. 58-77).

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент подання позову у справі сума основної заборгованості за договором 06.07.2015р. № 060715-01 повністю не погашена, що не спростовано відповідачем у справі, у звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" 93740,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судова колегія зазначає, що порядок розрахунків за договором передбачений п. 5.1 договору, згідно якого розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі, в національній валюті України, шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника після 10-ти банківських днів з моменту підписання замовником приймання-передачі наданих послуг та отримання замовником документів згідно пункту 5.2. даного договору.

Відповідно до п. 5.2 договору вищезазначені документи передаються рекомендованим листом поштою або особисто представником (водієм) перевізника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження виконання, на адресу відповідача рекомендованим відправленням було направлено вищезазначені рахунки на оплату наданих послуг, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень від 29.10.2015, від 11.11.2015р., яку було отримані відповідачем 03.11.215р. та 17.11.2015р. відповідно (а.с. 79), а також експрес-накладною №1168 (а.с. 80).

Вказані документи є належним до допустимими доказами на підтвердження виконання позивачем вимог п. 5.1, 5.2 договору та, відповідно, настання строку проведення відповідачем оплати наданих послуг, оскільки:

- факт надіслання вказаних документів поштовими відправленнями разом з описом вкладення не передбачено умовами договору від 06.07.2015р. №060715-01;

- відповідачем не спростовано факту отримання у вказаних поштових відправленнях тих документів, на які посилається позивач у справі;

- відповідач не надав суду будь-яких доказів звернення до позивача з відповідними письмовими претензіями щодо відсутності документів, які зазначені в п. 5.2 договору, та встановлення строку для їх надання.

- факт часткової оплати відповідачем наданих позивачем послуг свідчить про визнання останнім зобовязання з оплати послуг та настання строку виконання даного зобовязання.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи обставини, що викладені вище, а також факт настання строку оплати виконаних позивачем послуг за договором перевезення вантажів від 06.07.2015 р. №060715-01 та часткового виконання відповідачем вказаного зобовязання, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи та не спростовується відповідачем у справі, господарський суд Полтавської області дійшов правомірного та обґрунтованого правового висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" заборгованості у розмірі 93740,00 грн.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Водночас, пунктом 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, розглянувши наявні у справі матеріали, з'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю визначеністю позивачем періоду нарахування та здійснення розрахунку заявленої до стягнення суми, дійшла висновку, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" в частині стягнення 3% річних в сумі 722,27 грн.

Щодо посилання скаржника на неправомірне включення господарським судом першої інстанції 492,00 грн. до основного боргу за договором перевезення вантажів від 06.07.2015 р. №060715-01, за яким здійснено зарахування зустрічних позовних вимог згідно із видатковою накладною від 28.10.2015 р. №Ор-00002641, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Враховуючи вказані положення, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також, зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

При цьому, обовязковою умовою, за наявності якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли відсутній спір між сторонами відносно характеру зобов'язання, його змісту та умов виконання.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що видаткова накладна є первинним документом, тобто документом, що в розумінні п.10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/70, із змінами, внесенами згідно з Наказами Міністерства фінансів від 07.06.2010р. N 372, від 08.11.2010р. N 1327, від 03.06.2013р. N 574, від 30.09.2014р. N987, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи у накладній від 28.10.2015р. № Ор-00002641 відсутній підпис та печатка позивача, що спростовує доводи відповідача стосовно передачі згущеного молока позивачу. Крім того, сам позивач заперечує факт зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 492,00 грн.

Підпунктом 2.5 пункту 2 зазначеного вище Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі ст. 62 Господарського кодексу України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку передачу відповідачем молока згущеного з цукром позивачу).

Однак, дослідивши належним чином оформлену копію видаткової накладної від 28.10.2015р. №Ор-00002641 судова колегія зазначає, що вказана накладна не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, графа "Отримав(ла)" взагалі не містить особистого підпису особи, що вказана в якості підписанта та не скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна", що в свою чергу, є порушенням вказаного вище Закону, а також Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та як наслідок - не може бути належним та допустимим доказом факту передання позивачу молока згущеного з цукром на загальну суму 492,00 грн.

Згідно із приписами статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи надану до матеріалів справи копію видаткової накладної від 28.10.2015р. №Ор-00002641, а також існування між позивачем та відповідачем спору відносно змісту та розміру зобов'язань за зустрічними однорідними вимогами, що свідчить про відсутність безспірності заявлених вимог, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі відповідного повідомлення від 25.01.2016р. за вих.№ 64 (а.с. 169).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване відповідачем рішення у справі №917/57/16 встановив, що позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності своїх позовних вимог, а відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрологістика Україна" є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів та належних доказів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 23.03.2016р. у справі №917/57/16 - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.03.2016р. у справі №917/57/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13.06.2016р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.А. Шутенко