РІШЕННЯ

15 червня 2016 року Справа № 913/606/16

Провадження № 9/913/606/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інспекторат Україна», м. Одеса

до 1-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області

2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 802742 грн. 73 коп.

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 12.04.2016,

від 1-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність № СА98/15 від 01.01.2016,

від 2-го відповідача представник не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг в сумі 545870,40 грн., інфляційні нарахування в сумі 166625,49 грн., пеню в розмірі 70847,78 грн. та 3% річних у сумі 19399,06 грн. за договором про надання інспекційних послуг № 323/14-6СА від 27.03.2014.

Представник 1-го відповідача, ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит", звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, в якій зазначив, що позивачем нарахована пеня з 29 серпня 2014 року, а за умовами п. 8.1 договору рахунки за проведені інспекції мають бути сплачені протягом 30 календарних днів з моменту їх виставлення.

На думку 1-го відповідача позивач, звернувшись з цим позовом до суду 29 квітня 2016 року пропустив скорочений строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Заперечень проти позову 2-й відповідач, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", не надав, явку повноважного представника в засідання суду не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся.

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

27 березня 2014 року між позивачем, ТОВ "Інспекторат Україна", та 1-м відповідачем, ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит", від імені та за рахунок якого на підставі договору доручення № 1/20/13 від 01.04.2013 діє 2-й відповідач, ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит", було укладено договір № 323/14-6СА про надання інспекційних послуг (а.с. 24 38) (далі - договір), згідно з яким позивач (виконавець) мав за завданням 1-го відповідача (замовник) надати інспекційні послуги, які зазначені у додатку до договору № 1, а 1-й відповідач зобов'язався сплачувати ці послуги відповідно до умов цього договору.

Умовою п. 3.5 договору сторони встановили, що після надання послуг позивач мав направляти акт здачі-приймання виконаних робіт і рахунок на оплату наданих послуг.

Також у п. 6.7 договору встановлено, що після виконання позивачем своїх обов'язків, сторони підписують акт здачі-приймання виконаних робіт, що є підтвердженням виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 8.1 договору рахунки за проведені інспекції мають бути оплачені протягом 30 календарних днів з моменту їх виставлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послуга, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріали справи містять заявки 1-го відповідача на проведення інспекції та акти здачі-приймання виконаних робіт (а.с. 39 121), підписані у відповідності до умов договору та рахунки на оплату наданих послуг на загальну суму 545 870,40 грн.

В порушення договору 1-й відповідач не оплатив виставлені рахунки, борг складає 545 870,40 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На суму боргу, яка склалася на час звернення з цим позовом до суду, на підставі вказаної норми позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 166625,49 грн., за період з 28.08.2014 по 29.04.2016, згідно з наданим розрахунком (а.с. 21).

Оскільки інфляційні втрати позивачем розраховані невірно, на вимогу суду позивач здійснив правильний розрахунок, згідно з яким за період з вересня 2014 року по квітень 2016 року інфляція становить 166 625,49 грн., враховуючи кожний звітний період.

Крім того, за період з 29.08.2014 по 29.04.2016 позивач нарахував річні відсотки в загальній сумі 19 399,06 грн. враховуючи кожний звітний період.

Умовою п. 12.1 договору передбачена відповідальність за порушення строків оплати у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виставлення рахунку від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На суму боргу, за період з 29.04.2015 по 29.04.2016, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 70847,78 грн., згідно з наданим розрахунком (а.с. 22 23).

Першим відповідачем надано заяву про застосування строків позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з наступного дня після настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з цієї норми, календарна дата чи день настання події в обчисленні тривалості строку не враховується. Строк починається або з наступного дня після календарної дати, або з наступного дня після настання події.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи та наданого позивачем розрахунку, позивач не нараховував пеню за виставленим рахунком № 14-1428/301 від 29.07.2014.

Нарахування пені здійснено позивачем, починаючи із заборгованості за рахунком № 14-2173/302 від 30.10.2014 на суму 41222,40 грн (а.с. 50)., при цьому позивач мав право нарахувати пеню за цим рахунком з 29.11.2014 протягом шести місяців, тобто до 29.05.2015 та вимагати стягнення нарахованої суми протягом одного року, тобто, пеню, що нарахована 29.11.2014 позивач мав право стягнути до 29.11.2015, пеню, що нарахована 30.11.2014 позивач мав право стягнути до 30.11.2015 и т.д.

Таким чином, пеня на суму заборгованості за рахунком № 14-2173/302 від 30.10.2014 на суму 41 222,40 грн. (позов подано 29.04.2016) підлягає в сумі, яка нарахована за період з 29.04.2015 по 29.05.2015, як і визначено позивачем у розрахунку (а.с. 22-23)

Нарахування пені на заборгованість за рахунком № 14-2503/302 від 28.11.2014 на суму 86 769,60 грн. (а.с. 56) повинне бути протягом шести місяців з 28.12.2014 по 28.06.2015 та з урахуванням строку позовної давності має бути стягнута за період з 29.04.2015 по 28.06.2015, як і визначено позивачем у розрахунку.

Нарахування пені на заборгованість за рахунком № 14-2733/301 від 23.12.2014 на суму 54 358,80 грн. (а.с. 63) повинне бути протягом шести місяців з 22.01.2015 по 22.07.2015 та з урахуванням строку позовної давності має бути стягнута за період з 29.04.2015 по 22.07.2015, як і визначено позивачем у розрахунку.

Це ж саме стосується й інших рахунків.

Таким чином, під час розрахунку пені позивачем не були порушені вимоги чинного законодавства щодо позовної давності.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум, суд дійшов висновку, що заявлені у позові суми відповідають фактичним обставинам.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд вважає, що з урахуванням вимог закону щодо належності і допустимості доказів, позивачем доведено належними доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своєї вимоги, натомість 1-й відповідач не спростував це в належний спосіб та не довів іншого, а тому позов слід задовольнити.

Щодо 2-го відповідача, то позивачем, по-перше, не заявлено жодних вимог відносно нього, а, по-друге, з матеріалів справи не вбачається, а 1-м відповідачем не доведено наявність порушень спірного договору з боку ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», тому у задоволенні позову щодо 2-го відповідача слід відмовити у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

При зверненні до господарського суду Луганської області з даним позовом позивачем платіжним дорученням № 002364 від 22.04.2016 було сплачено судовий збір в розмірі 12058,73 грн., в той час як відповідно до п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно було сплатити 12041,14 грн. судового збору.

У відповідності з приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Зайве сплачена сума судового збору становить 17,59 грн., яка підлягає поверненню позивачеві з Державного бюджету України на підставі вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 12041,14 грн. покладається на 1-го відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з першого відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24-А, код 37596090, на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Інспекторат Україна", 65026, м. Одеса, вул. Буніна, буд. 10, код 25948585, заборгованість в сумі 545 870,40 грн., інфляційні втрати в сумі 166 625,49 грн., пеню у розмірі 70 847,78 грн., 3% річних у сумі 19 399,06 грн., всього 802 742,73 грн., крім того, 12041,14 грн. витрат зі сплати судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні позову щодо другого відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" відмовити у повному обсязі.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане - 17.06.2016.

Суддя А. Г. Ворожцов