КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2016 р. Справа№ 910/23880/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 25.05.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київхліб» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року

у справі № 910/23880/15 (суддя Отрош І.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кадеве»

до публічного акціонерного товариства «Київхліб»

про стягнення 2 913 132,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року по справі № 910/23880/15 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кадеве» до публічного акціонерного товариства «Київхліб» про стягнення 2 913 132,83 грн. - задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 26.10.2015 року відповідач подав до апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року по справі № 910/23880/15 скасувати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2015 року справу № 910/23880/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року у справі № 910/23880/15 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вказаному складі колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2015 року у справі № 910/23880/15 провадження по справі зупинено до розгляду справи № 910/27281/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Київхліб» до товариства з обмеженою відповідальністю «Кадеве» про визнання недійсним договору поставки № Т171214/1 від 16.12.2014 року Київським апеляційним господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року провадження у справі № 910/23880/15 поновлено.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року у зв'язку з перебуванням суддів Майданевича А.Г. та Федорчука Р.В. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/23880/15.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.03.3016 року для розгляду справи № 910/23880/15 сформовано судову колегію у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кадеве» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник ПАТ «Київхліб» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати. При цьому, представник скаржника зазначив, що сторони дійшли мирного врегулювання даного спору та надав суду апеляційної інстанції підписаний сторонами договір від 09.02.2016 року про умови виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року у даній справі. Крім того, скаржник надав суду платіжні доручення, що підтверджують виконання відповідачем умов вказаного договору, а саме, платіжні доручення від 12.02.2016 року № 067801545 на суму 256002,48 грн., від 19.02.2016 року № 167802126 на суму 128001,21 грн., від 26.02.216 року № 167802603 на суму 128001,21 грн., від 04.03.216 року № 167803162 на суму 128001,21 грн., від 11.03.216 року № 167803440 на суму 128001,21 грн., від 18.03.216 року № 167804228 на суму 128001,21 грн.

Представники ТОВ «Кадеве» у судових засіданнях суду також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представник позивача просив залишити скаргу без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, представник позивача підтвердив, що сторони дійшли мирного врегулювання даного спору та відповідачем сплачується заборгованість.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

16.12.2014 року між ТОВ «Кадеве» (постачальник) та ПАТ «Київхліб» (покупець) укладено договір поставки №Т171214/1, відповідно до умов якого постачальник має право поставити та передати у власність покупця товар - харчову сировину згідно з погодженими сторонами специфікаціями, що є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити зазначений товар відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору поставки №Т171214/1 у специфікаціях зазначаються: назва, кількість, асортимент, ціна за одиницю товару, місце поставки, інші умови та вимоги до якості товару, поставка якого гарантується постачальником в межах строку, на який складена специфікація.

Згідно з п. 2.1 договору поставки №Т171214/1 постачальник за 2 робочі дні до запланованої дати поставки товару, після узгодження ціни, кількості та інших умов поставки товару з покупцем, факсимільним зв'язком направляє йому проект специфікації.

Відповідно до п. 2.2 договору поставки №Т171214/1 у день отримання від постачальника проекту специфікації покупець затверджує його (скріплює підписом і печаткою) і факсимільним зв'язком направляє постачальнику, а постачальник в свою чергу поставляє товар відповідно до умов договору, із необхідними супровідними документами (видаткова, товарно-транспортна накладні, рахунок-фактура).

Згідно з п. 2.3 договору поставки №Т171214/1 товар передається постачальником і приймається покупцем відповідно до видаткових накладних та виписаної довіреності покупцем на отримання товару. Товар вважається поставленим відповідно до умов даного договору з моменту підписання сторонами видаткових документів на товар.

Відповідно до п. 2.4 договору поставки №Т171214/1 перехід права власності на товар здійснюється в момент одержання покупцем товару в пункті доставки, зазначеної у видаткових накладних та специфікаціях.

Згідно з п. 2.5 договору поставки №Т171214/1 товар поставляється на умовах СРТ місто Київ за адресою, зазначеною покупцем в специфікаціях. Ризики пошкодження, псування, втрати товару переходять до покупця з моменту передачі товару.

Відповідно до п. 4.1 договору поставки №Т171214/1 ціна на товар узгоджується і вказується в додатках (специфікаціях), які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна вартість товару за даним договором визначається як сума всіх підписаних додатків до договору, в яких зазначена вартість кожної партії товару, який поставляється по даному договору. Ціни, зазначені в специфікації, можуть змінюватись шляхом підписання уточненої специфікації до цього договору.

Відповідно до п. 4.4 договору поставки №Т171214/1 оплата здійснюється покупцем протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, або видаткових накладних.

Згідно з п. 8.1 договору поставки №Т171214/1 він набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2016 року.

Як зазначає позивач, у відповідності до умов договору за період з 15.01.2015 року по 30.03.2015 року він поставив відповідачу узгоджений у специфікаціях до договору поставки №Т171214/1 товар на загальну суму 2776571,20 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками і штампами уповноваженими представниками сторін видатковими накладними, а саме, № РН-0000006 від 15.01.2015 року на суму 99858 грн., № РН-0000008 від 16.01.2015 року на суму 111732,50 грн., № РН-0000009 від 16.01.2015 року на суму 133293,60 грн., № КДВ-000010 від 16.01.2015 року на суму 79475 грн., № КДВ-000001 від 19.01.2015 року на суму 76296 грн., № КДВ-000002 від 19.01.2015 року на суму 56661 грн., № КДВ-000012 від 20.01.2015 року на суму 3683,90 грн., № КДВ-000013 від 21.01.2015 року на суму 178304 грн., № КДВ-000014 від 21.01.2015 року на суму 16576,70 грн., № КДВ-000015 від 22.01.2015 року на суму 70446 грн., № КДВ-000016 від 22.01.2015 року на суму 39402 грн., № КДВ-000017 від 22.01.2015 року на суму 12875 грн., № КДВ-000018 від 22.01.2015 року на суму 79600 грн., № КДВ-000019 від 27.01.2015 року на суму 41591 грн., № КДВ-000020 від 27.01.2015 року на суму 100495 грн., № КДВ-000021 від 27.01.2015 року на суму 39302,50 грн., № КДВ-000022 від 28.01.2015 року на суму 67660 грн., № КДВ-000023 від 28.01.2015 року на суму 48357 грн., № КДВ-000024 від 30.01.2015 року на суму 33929,50 грн., № КДВ-000025 від 30.01.2015 року на суму 80794 грн., № КДВ-000026 від 30.01.2015 року на суму 177488,10 грн., № КДВ-000027 від 31.01.2015 року на суму 40795 грн., № КДВ-000028 від 31.01.2015 року на суму 118405 грн., № КДВ-000029 від 02.02.2015 року на суму 5373 грн., № КДВ-000030 від 02.02.2015 року на суму 19900 грн., № КДВ-000031 від 03.02.2015 року на суму 33869,80 грн., № КДВ-000032 від 03.02.2015 року на суму 11601,70 грн., № КДВ-000033 від 03.02.2015 року на суму 18885,10 грн., № КДВ-000034 від 05.02.2015 року на суму 11840,50 грн., № КДВ-000035 від 16.02.2015 року на суму 2080 грн., № КДВ-000041 від 25.02.2015 року на суму 156000 грн., № КДВ-000042 від 02.03.2015 коку на суму 240000 грн., № КДВ-000111 від 04.03.2015 року на суму 300000 грн., № КДВ-000128 від 25.03.2015 року на суму 117855 грн., № КДВ-000129 від 27.03.2015 року на суму 51975 грн., № КДВ-000132 від 30.03.2015 року на суму 100170 грн., та відповідними дорученнями та довіреностями відповідача на отримання матеріальних цінностей його уповноваженими особами.

Проте, відповідач неналежним чином виконав свій обов'язок з оплати поставленого позивачем товару за вказаними видатковими накладними, сплативши лише частину заборгованості у сумі 1125357,30 грн. та, при цьому, прострочивши оплату товару, що підтверджується довідкою ПАТ «Банк «Український капітал» вих. № 1327 від 04.09.2015 та копіями платіжних доручень, а саме, № 7561 від 23.03.2015 року на суму 99858 грн., № 7780 від 24.03.2015 року на суму 79475 грн., № 7781 від 24.03.2015 року на суму 111732,50 грн., № 7782 від 24.03.2015 року на суму 133293,60 грн., № 7847 від 25.03.2015 року на суму 76296 грн., № 7851 від 25.03.2015 року на суму 56661 грн., № 10474 від 17.04.2015 року на суму 2080 грн., № 13976270 від 08.05.2015 року на суму 240000 грн., № 13008 від 14.05.2015 року на суму 117855 грн., № 14479 від 29.05.2015 року на суму 3683,90 грн., № 14480 від 29.05.2015 року на суму 12875,30 грн., № 14481 від 29.05.2015 року на суму 39402 грн., № 15336 від 08.06.2015 року на суму 100170 грн., № 15753 від 12.06.2015 року на суму 51975 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що за відповідачем рахується заборгованість у сумі 1651213,86 грн. Також вказана сума заборгованості відповідача також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за 9 місяців 2015 року між ПАТ «Київхліб» та ТОВ «Кадеве» що підписаний та скріпленим печатками сторін.

При цьому, як вказав позивач, враховуючи зазначене у банківській довідці та платіжних дорученнях чітке призначення платежу (з посиланням на реквізити договору, номери видаткових накладних чи рахунків) та суми здійснених відповідачем оплат, відповідач оплатив у повному обсязі товар, поставлений за видатковими накладними № РН-0000006 від 15.01.2015 року на суму 99858 грн., № РН-0000008 від 16.01.2015 року на суму 111732,50 грн., № РН-0000009 від 16.01.2015 року на суму 133293,60 грн., № КДВ-000010 від 16.01.2015 року на суму 79475 грн., № КДВ-000001 від 19.01.2015 року на суму 76296 грн., № КДВ-000002 від 19.01.2015 року на суму 56661 грн., № КДВ-000012 від 20.01.2015 року на суму 3683,90 грн., № КДВ-000017 від 22.01.2015 року на суму 12875,30 грн., № КДВ-000016 від 22.01.2015 року на суму 39402 грн., № КДВ-000035 від 16.02.2015 року на суму 2080 грн., № КДВ-000042 від 02.03.2015 року на суму 240000 грн., № КДВ-000128 від 25.03.2015 року на суму 117855 грн., № КДВ-000129 від 27.03.2015 року на суму 51975 грн., № КДВ-000132 від 30.03.2015 року на суму 100170 грн. Однак, товар поставлений позивачем за рештою видаткових накладних, залишився позивачем неоплаченим.

Так, у вересні 2015 року ТОВ «Кадеве» звернулося до господарського суду міста Києваз позовом до ПАТ «Київхліб» про стягнення 2913132,83 грн., з яких 1651213,86 грн. основного боргу, 549435,06 грн. пені, 31117,43 грн. 3% річних та 681366,48 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №Т171214/1 від 16.12.2014 року не у повному обсязі та з порушенням строків частково здійснив оплату поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 1651213,86 грн. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлений позивачем товар, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 549435,06 грн. за загальний період нарахування з 30.01.2015 року по 03.09.2015 року, 3% річних у розмірі 31117,43 грн. за загальний період нарахування з 30.01.2015 року по 03.09.2015 року та інфляційні втрати у розмірі 681366,48 грн. за загальний період з лютого 2015 року по липень 2015 року щодо кожного простроченого платежу за кожною видатковою накладною окремо.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року по справі № 910/23880/15 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кадеве» до публічного акціонерного товариства «Київхліб» про стягнення 2 913 132,83 грн. - задоволено повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач у повному обсязі виконав прийняті за договором зобов'язання, та поставив відповідачу товар на загальну суму 2776571,20 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, який відповідач прийняв та розрахувався лише частково. На час звернення позивача з даним позовом, заборгованість відповідача становила 1651213,90 грн.

Доказів повної оплати за поставлений товар відповідачем, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надано, а тому, враховуючи строки оплати встановлені договором поставки, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 1651213,90 грн., яка не погашена.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що сума заборгованості відповідача у розмірі 1651213,90 грн. виникла по договору поставки № Т171214/1 від 16.12.2014 року. Зазначена заборгованість відповідає фактичним обставинам та підтверджена матеріалами справи. При цьому, як вірно зазначив суд, стягненню підлягає заборгованість у сумі 1651213,86 грн., тобто та сума заборгованості яку просив позивач стягнути у позовній заяві.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 549435,06 грн. розраховану з 30.01.2015 року по 03.09.2015 року, 31117,43 грн. 3% річних розрахованих з 30.01.2015 року по 03.09.2015 року, та 681366,48 грн. інфляційних втрат за загальний період з лютого 2015 року по липень 2015 року щодо кожного простроченого платежу за кожною видатковою накладною окремо.

Відповідно до ч.1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Так, згідно з п. 6.5 договору поставки №Т171214/1 у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу, від суми невиконаного стороною зобов'язання за кожний день прострочення.

Здійснивши перевірку розрахунку пені з 30.01.2015 року по 03.09.2015 року що розрахована щодо кожного простроченого платежу за кожною видатковою накладною окремо, судова колегія апеляційного господарського суду вважає його арифметично вірним та обґрунтованим, а тому місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 549435,06 грн.

Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування та розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судова колегія апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 31117,43 грн. за загальний період з 30.01.2015 року по 03.09.2015 року, та інфляційних втрат у розмірі 681366,48 грн. за загальний період з лютого 2015 року по липень 2015 щодо кожного простроченого платежу за кожною видатковою накладною окремо

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов правильного висновку по справі та задовольнив позов. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на підставі статті121 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 року підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Однак, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що скаржник, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не доведено наявність обставин, з якими пов'язана можливість розстрочки виконання рішення, а тому вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Щодо наданого скаржником договору від 09.02.2016 року укладеного між сторонами про умови виконання рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року у даній справі, та платіжних доручення, що підтверджують виконання відповідачем умов вказаного договору, судова колегія зазначає, що платіжні доручення від 12.02.2016 року № 067801545 на суму 256002,48 грн., від 19.02.2016 року № 167802126 на суму 128001,21 грн., від 26.02.216 року № 167802603 на суму 128001,21 грн., від 04.03.216 року № 167803162 на суму 128001,21 грн., від 11.03.216 року № 167803440 на суму 128001,21 грн., від 18.03.216 року № 167804228 на суму 128001,21 грн., можуть бути враховані державним виконавцем під час виконання рішення суду у даній справі.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 1651213,86 грн. основного боргу, 549435,06 грн. пені, 31117,43 грн. 3% річних та 681366,48 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Київхліб» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київхліб» на рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року у справі № 910/23880/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.10.2015 року у справі № 910/23880/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/23880/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко

Дата підписання 30.05.2016 року