ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р.Справа № 916/5133/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.

(склад колегії суддів сформовано згідно з протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів від 09.06.2016р.)

при секретарі - Альошиній Г.М.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство

на рішення господарського суду Одеської області

від 15 березня 2016 року

у справі № 916/5133/15

за позовом: Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство

до відповідача: Приватного підприємства „Гранд ОСОБА_3

про стягнення 87639,82грн.

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство „Українське Дунайське пароплавство (далі ПАТ «УДП») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства „Гранд ОСОБА_3 (далі Підприємство) про стягнення 87639,82 грн. вартості неповернутого орендованого майна згідно з договором оренди окремого індивідуально визначеного майна № 435 ГУИ від 15.11.2012р. та додатковою угодою № 2 від 25.04.2014р. до нього, укладеними між сторонами.

В обґрунтування предявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору оренди, після закінчення строку його дії, не повернув йому повністю передане в оренду рухоме майно, а тому на підставі ч. 1 ст. 93 ГК України, ст. ст. 627, 628 ЦК України позивач просив задовольнити позов.

Підприємство не визнала позов посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б документально підтверджували вартість неповернутого майна в сумі 87639,82 грн. на теперішній час, з огляду на те, що вартість орендованого майна було визначено згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 11.06.2012р., тобто 4 роки тому, а за умовами договору оренди після закінчення строку дії договору орендар зобовязаний повернути майно орендодавцеві з врахуванням нормального фізичного зносу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.03.2016 року (суддя Малярчук І.А.) у задоволенні позову відмовлено повністю з мотивів недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ „УДП звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме: ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України та мотивована посиланнями на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу Підприємство заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя Бєляновський В.В., судді Величко Т.А., Поліщук Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 року у звязку з перебуванням судді - доповідача (головуючого) Бєляновського В.В. у відпустці розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.05.2016р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.05.2016р. у зв'язку із перебуванням судді Поліщук Л.В. у відпустці проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/5133/15, згідно із яким розгляд вказаної апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Бєляновський В.В., судді Величко Т.А., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 року апеляційну скаргу ПАТ „Українське Дунайське пароплавство було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Бєляновський В.В., судді Величко Т.А., Таран С.В.

В судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 року було оголошено перерву до 02.06.2016р.

В судовому засіданні Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року було оголошено перерву до 10.06.2016р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.06.2016р. у зв'язку із перебуванням судді Таран С.В. у відпустці проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/5133/15, згідно з яким розгляд вказаної апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Бєляновський В.В., судді Величко Т.А., Поліщук Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 року апеляційну скаргу ПАТ „Українське Дунайське пароплавство було прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Бєляновський В.В., судді Величко Т.А., Поліщук Л.В.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду представником позивача було заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи для визначення вартості неповернутого орендованого майна та залучення до матеріалів справи акту оцінки.

Вказане клопотання визнано судом необґрунтованим та відхилено з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України експертиза призначається для розяснення питань, що потребують спеціальних знань, в той час як заявником переконливих доводів щодо необхідності її призначення не наведено. Також, відповідно до ст. 101 ГПК України заявником не обґрунтовано неможливість подання акту оцінки суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 15.11.2012 року між ПАТ „УДП (орендодавець) та ПП „Гранд ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № 435 ГУИ, згідно з п. п. 1.1., 1.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно рухоме майно бази відпочинку „Восток, що знаходиться на балансі ВП „База відпочинку „Восток ПАТ „УДП. Перелік майна наведений у додатку 1 до цього договору. Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що є додатком 2 до цього договору, і становить станом на 11.06.2012р. 726 832,42 грн.

Умовами п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору визначено, що орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати акту приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки. У випадку припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання.

Згідно з пунктами 5.1, 5.3 даного договору орендар зобовязався використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору; забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, утримувати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки.

За умовами п. 5.6. договору у випадку припинення або розірвання договору орендар зобовязаний повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Пунктом 10.1. договору визначено, що цей договір укладено терміном на 2 роки 11 місяців. Договір вступає в дію з моменту підписання та діє до 10.05.2015р. Сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення договору, а саме з 11.06.2012р.

Додатком № 1 до даного договору є Перелік майна, що передається в оренду, загальною вартістю 726 832,42 грн., підписаний сторонами.

Додатком № 2 до даного договору є Звіт про незалежну оцінку рухомого майна бази відпочинку „Восток ПАТ „УДП, розташованої в с. Лебедівка Татарбунарського району Одеської області, складений ТОВ „Експерт-Текнор, згідно з яким ринкова вартість майна переданого в оренду відповідачеві станом на 11.06.2012 року складає 726 832,42 грн.

Факт приймання передачі орендованого майна підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на балансі бази відпочинку „Восток ПАТ „УДП від 11.06.2012р., зі змісту якого вбачається, що позивач передав відповідачу рухоме майно вартістю 679 418,93 грн.

За актом приймання-передачі (повернення) окремого індивідуально визначеного майна від 25.04.2014р. до договору оренди № 435 ГУИ від 15.11.2012р. відповідач повернув позивачу частину орендованого майна вартістю 36 565,52 грн.

Того ж дня, тобто 25.04.2014 року між ПАТ „УДП (орендодавець) та ПП „Гранд ОСОБА_3 (орендар) було укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди окремого індивідуально визначеного майна № 435 ГУИ від 15.11.2012р., згідно з пунктом 1 якої пункти 1.1, 1.2 договору викладено у наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно рухоме майно бази відпочинку „Восток, що знаходиться на балансі ВП „База відпочинку „Восток ПАТ „УДП. Перелік майна наведений у додатку 1 до додаткової угоди №2 договору оренди від 15.11.2012р. № 435 ГУИ. Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що є додатком 2 до цього договору, і становить станом на 11.06.2012р. 690 266,90 грн.

Додатком № 1 до даної додаткової угоди № 2 є Перелік майна, що передається в оренду, загальною вартістю 690 266,90 грн., підписаний сторонами.

Додатком № 3 до даної додаткової угоди № 2 є підписаний 26.04.2014 року обома сторонами акт приймання - передачі окремого індивідуально визначеного майна до договору оренди № 435 ГУИ загальною вартістю 690 266,90 грн.

31.05.2015 року сторонами було підписано акт приймання-передачі (повернення) окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває на балансі ПАТ „УДП, до договору № 435 ГУИ від 15.11.2012р., зі змісту якого вбачається, що відповідач повернув позивачу орендоване за зазначеним договором майно загальною вартістю 602 627, 08 грн.

Посадовими особами бази відпочинку „Восток ПАТ «УДП» складено Перелік майна, яке не повернуто орендарем, згідно з яким вартість неповернутого майна складає 87 639,82 грн.

На підтвердження вартості спірного майна позивач подав до матеріалів справи головні книги Бази відпочинку „Восток ПАТ „УДП на 2012р., 2013р., 2015р. та журнал-ордер № 5 по кредиту.

Претензії позивача від 15.10.2015р. № ЮС-1521, від 21.12.2015р. № ЮС-1863 з вимогою сплатити вартість неповернутого з оренди майна на суму 87639,82 грн. були залишені відповідачем без задоволення з посиланням на здійснення ним протягом дії договору оренди поліпшень орендованого майна, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

За приписами процесуального законодавства, предмет позову це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, а підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Як вбачається із змісту позовної заяви та письмових пояснень позивача, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача 87639,82 грн. вартості неповернутого орендованого майна на підставі ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, в силу статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості.

Згідно статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 763 цього ж Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 2 статті 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Як вже було зазначено вище, умовами п. 5.6 договору оренди сторони встановили, що у випадку припинення або розірвання договору орендар зобовязаний повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Таким чином, з наведеного випливає, що після припинення договору оренди орендар зобовязаний повернути орендодавцеві орендоване майно з урахуванням нормального зносу, а відшкодувати збитки зобовязаний лише у разі погіршення стану або повної чи часткової втрати орендованого майна зі своєї вини за наявності складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний звязок) передбаченого ст. ст. 22, 614 ЦК України.

Проте, позовних вимог щодо стягнення з відповідача збитків ПАТ «УДП» не заявляло.

Як вбачається із змісту позовної заяви та письмових пояснень наявних у справі позивач звернувся до господарського суду з позовом не про стягнення збитків, а про стягнення вартості неповернутого з оренди майна.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення вартості неповернутого орендованого майна місцевий господарський суд правильно зауважив, що приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановлено обовязок орендаря у разі припинення договору оренди повернути орендодавцеві саме орендоване майно, чому кореспондує право орендодавця вимагати повернення майна переданого в оренду. Позивачем не доведено та не обґрунтовано належним чином наявності у нього права вимагати сплати відповідачем суми коштів, які позивачем визначені як вартість неповернутого обєкта оренди.

Крім того, місцевий господарський суд вірно послався на те, що вартість орендованого майна, стягнення якої позивач вимагає, була визначена станом на 11.06.2012 року відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майна, у звязку з чим подання позивачем бухгалтерської документації про балансовий облік орендованого майна не підтверджує ринкову вартість цього майна. Водночас, зазначений звіт не може підтверджувати ринкову вартість спірного майна станом на 10.05.2015 року, тобто на дату припинення договору оренди, оскільки не враховує нормального зносу майна за наступні три роки від дати його складання. Враховуючи не подання позивачем та відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б підтверджували ринкову вартість спірного майна, неповернутого орендарем після припинення договору оренди, суд дійшов вірного висновку про недоведеність ринкової вартості такого майна в сумі 87639,82 грн.

Також, колегія суддів зазначає про відсутність в актах приймання передачі від 11.06.2012р., від 26.04.2014р., від 31.05.2015р. індивідуальних ознак спірного нерухомого майна (властивості, дата виробництва, номер, серія тощо), за допомогою яких конкретне майно можна виокремити з-поміж іншого майна.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для стягнення вартості неповернутого орендованого майна в сумі 87639,82 грн. ґрунтується на вимогах закону.

Наведеної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України при здійсненні касаційного провадження в аналогічних справах за позовами про стягнення вартості неповернутого орендованого майна (постанова ВГСУ від 12.02.2014р. у справі № 915/1142/13).

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи все вищевикладене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного рішення місцевого суду.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд -,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 15 березня 2016 року у справі № 916/5133/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_4