КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/32278/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від Позивача: Житник О.В.

від Відповідача: Красильникова К.О.

розглянувши апеляційну скаргу Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі № 910/32278/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донснабзбут",

до Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо",

про стягнення 216935,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача про стягнення основного боргу в сумі 123000,00 грн., пені в розмірі 5% від вартості неоплаченого товару в сумі 4806,64 грн. за період з 01.11.2013р. по 30.01.2014р., 3% річних в сумі 8310,89 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 80817,94 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 123000,00 грн., 3% річних в розмірі 8310,89 грн., інфляційні втрати в розмірі 50677,00 грн. та судового збору у розмірі 2823,83 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а Відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковою накладною №168 від 22.03.2013р. Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо своєчасної оплати поставки товару за домовленістю між сторонами, Відповідач не виконав. За таких обстави, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 123000,00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням суду, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. скасувати частково, в частині стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 80817,94 грн. та 3% річних у розмірі 8310,89 грн. та постановити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не звернув уваги на заперечення Відповідача щодо стягнення штрафних санкцій та не розглянуто клопотання щодо надання строку для укладення мирової угоди між сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016р. апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.04.2016р.

20.04.2016р. оголошено перерву відповідно до ст.77 Господарського кодексу України в судовому засіданні до 18.05.2016р.

Розпорядженням №09-52/1549/16 від 18.05.2016р. призначено повторний авторозподіл справи №910/32278/15, відповідно до якого апеляційну скаргу Відповідача по справі №910/32278/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Власов Ю.Л., суддів Корсакова Г.В. та Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016р. апеляційну скаргу Відповідача по справі №910/32278/15 прийнято до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 07.06.2016р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

13.11.2012р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки вугілля №1311, відповідно до умов якого Позивач зобов'язувався поставити, а Відповідач прийняти та оплатити вугілля марки АК, АКО, АО, АМ, АС (надалі - вугілля), в кількості 1000 метричних тон, згідно із специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток 1).

Відповідно до п.1.3 договору поставка вугілля здійснюється окремими партіями, з відхиленнями по 2%, як у бік збільшення, так і в бік зменшення.

Згідно з п.1.4. договору фракція, якість, кількість, реквізити вантажоодержувача, ціна наведені в специфікації (додаток №1).

Згідно з п.2.7 договору протягом 5 календарних днів з дня відвантаження вугілля Позивач зобов'язаний надати Відповідачу оригінали рахунку-фактури на фактично поставлене вугілля, податкову накладну, транспортну накладну (залізничну квитанцію), сертифікат якості, сертифікат відповідності, акт здачі-приймання.

Відповідно до п.3.1. договору ціна однієї метричної тони вугілля становить 1372,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) без урахування залізничного тарифу. Сума цього договору складає орієнтовно 1372000 грн., в т. ч. ПДВ (20%) і наведена тільки для укладення договору.

Згідно з п.3.2 договору оплата вартості фактично поставленого вугілля здійснюється на умовах відстрочки платежу протягом 14 календарних днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення, шляхом перерахування Відповідачем коштів на рахунок Позивача.

Відповідно до п.3.4 договору вартість транспортних послуг відшкодовується Відповідачем на користь Позивача, на підставі окремого рахунку Позивача, одночасно з оплатою вартості вугілля.

Згідно з п.4.1 договору, в редакції протоколу розбіжностей до договору поставки, при порушені Відповідачем строків розрахунків він зобов'язаний сплатити Позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення.

Відповідно до п.7.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013р.

22.03.2013р. на виконання умов договору Позивачем була поставлена партія вугілля АО в кількості 140 тон, загальною вартістю 191517,56 грн., з урахуванням п.3.4 договору вартість поставки становила 207200,00 грн. Отримання товару Відповідачем підтверджується відбитками печатки Відповідача у зазначеній видатковій накладній та підписом уповноважених осіб.

Як вірно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи Відповідачем частково оплачено отриманий товар, у зв'язку із чим заборгованість Відповідача складає 123000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2012р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки вугілля, на виконання якого 22.03.2013р. Позивачем була поставлена партія вугілля АО в кількості 140 тон, загальною вартістю 191517,56 грн., з урахуванням п.3.4 договору вартість поставки становила 207200,00 грн., яка була оплачена Відповідачем лише частково. Доказів протилежного Відповідачем суду не надано.

А тому, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Згідно з ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що Відповідачем у відзиві заявлено про пропуск Позивачем строку позовної давності для стягнення пені, а відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, місцевий суд дійшов вірного висновку, що Позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої з 01.11.2013р. по 30.04.2014р. включно за прострочення оплати платежу, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовив.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення Відповідачем зобов'язання щодо оплати товару, а тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних обґрунтовано задоволено місцевим судом за розрахунком суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва без змін.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського комунального виробничого підприємства "Міськпаливо" на рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі № 910/32278/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі № 910/32278/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 15.06.2016р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.Р. Станік

Г.В. Корсакова