РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016Справа №910/23973/15

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон»
простягнення 103593,42 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

позивачОСОБА_1
від відповідачаОСОБА_2, ОСОБА_3 - представники

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» про стягнення 100803,64 грн - інфляційних збитків та 5465,84 грн - відсотків річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди № 2/04 від 04.04.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23973/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі №910/23973/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 скасовано, а справу №910/23973/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» справу №910/23973/15 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №910/23973/15 до провадження та призначено розгляд справи на 12.05.2016.

В судових засіданнях 12.05.2016 та 02.06.2016 оголошувалась перерва до 02.06.2016 та 09.06.2016 відповідно.

09.06.2016 до початку судового засідання від позивача надійшло клопотання по справі, в якому позивач зменшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача 100803,64 грн інфляційних втрат та 2789,78 грн 3% річних.

В судовому засіданні представник позивача вказане клопотання підтримав.

Клопотання позивача, подане 09.06.2016, розцінюється судом як заява про зменшення позовних вимог, яка у відповідності до положень ст. 22 Господарського процесуального кодексу України приймається судом до розгляду.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що інфляційні втрати закладено в орендну плату, яку вже стягнуто рішенням суду у справі №910/26153/14. Також відповідач стверджує, що позивачем у даній справі нараховано до стягнення інфляційні втрати та 3% річних на стягнуту рішенням суду неустойку, а тому підстави для застосування до цих правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України відсутні.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.04.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» укладено договір оренди №2/04 (надалі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти в тимчасове платне користування приміщення загальною площею 59,1 м2 по пр. Гагаріна, 68 у місті Харкові для розміщення аптеки та сплачувати встановлену оренду плату за його використання.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договір, відповідно до п. 11.1., діє з 04.04.2013 до 04.10.2014.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2.1., 3.2.2. Договору розмір орендної плати за перший місяць використання становить 10519,80 грн та підлягає щомісячному коригуванню на індекс інфляції з наростаючим підсумком. Оплата за перший та два останні місяці користування проводиться протягом 5 банківських днів з дня підписання вказаного договору, а за наступні місяці проводити у вигляді попередньої оплати за один наступний місяць не пізніше 5-го числа кожного наступного місяця.

Згідно з п. 3.4. Договору попередня оплата за останні два місяці користування визначена гарантійним платежем на строк дії договору, з якого орендодавець вправі отримувати суми, належні за порушення орендарем умов договору. У разі використання встановлений обов'язок орендаря на вимогу орендодавця відновити гарантійний платіж до первісного розміру.

Відповідно до умов п. 10.2 Договору за порушення строків оплати орендної плати, передбачених цим договором, орендар на письмову вимогу орендодавця сплачує на користь останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. А у разі порушення строків оплати оренди більш ніж на один місяць, орендар сплачує орендодавцю орендну плату за прострочений період, збільшену у два рази у порівнянні з останньою діючою за даним договором оренди орендною платою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» про стягнення 371689,44 грн позов задоволено частково; присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 241124,27 грн боргу та неустойки, 19144, 95 грн. - збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 5283, 80 грн. - 3 % річних від простроченої суми 5310,99 грн - витрат по судового збору (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 20.02.2015 у справі №910/26153/14 про виправлення описок в рішенні).

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 21.05.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/26153/14 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки у сумі 56052,46 грн; прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення неустойки у сумі 56052,46 грн відмовлено; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/26153/14 фактично виконано 29.07.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 2987 від 29.07.2015.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2015 у справі № 910/26153/14 виконано лише 29.07.2015, у позивача наявне право нарахувати інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення сплати орендної плати, у зв'язку з чим останнім заявлено до стягнення з відповідача 100803,64 грн. - інфляційних збитків та 2789,78 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Факт наявності простроченого грошового зобов'язання відповідача перед позивачем по сплаті орендної плати за Договором оренди від 04.04.2013 підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 10.02.2015 у справі №910/26153/14 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015, а тому в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Правова позиція про правомірність стягнення 3% річних та інфляційних втрат після стягнення основного боргу за окремим судовим рішенням наведена і в п.п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати нараховано ним на суму подвійної орендної плати за період з 01.03.2014 по 04.10.2014 (період нарахування: з наступного дня, коли зобов'язання зі сплати орендної плати за відповідний місяць мало бути виконано по 29.07.2015 включно), а також на стягнуту рішенням суду у справі №910/26153/14 другу частину подвійного розміру орендної плати за лютий 2014 року.

3% річних нараховано позивачем на суму подвійної орендної плати за період з березня 2014 року по вересень 2014 року (період нарахування: з 10.01.2015 по 29.07.2015 включно), а також на стягнуту рішенням суду у справі №910/26153/14 другу частину подвійного розміру орендної плати за лютий 2014 року (період нарахування: з 10.01.2015 по 29.07.2015 включно).

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у даній справі, колегія суддів Вищого господарського суду України вказала, що судами попередніх інстанцій, зокрема не враховано, що борг з орендної плати, який підлягає стягненню за період з 01.03.2014 по 04.10.2014 становить 81110,73 грн; неустойка стягнута у розмірі 81110,73 грн за період з 01.03.2014 по 04.10.2014 і за лютий 2014 в сумі 10561,88 грн.

Отже, розмір орендної плати, присуджений до стягнення судовим рішенням у справі №910/26153/14 становить 81110,73 грн (орендна плата за період з 01.03.2014 по 04.10.2014), а сума коштів у розмірі 81110,73 грн та 10561,88 грн є другою частиною подвійного розміру орендної плати за період з 01.02.2014 по 04.10.2014 та за своєю правовою природою є неустойкою.

У разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною. Обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція наведена в абз. 4 п.п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

За таких обставин, нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму коштів у розмірі 81110,73 грн та 10561,88 грн, які є другою частиною подвійного розміру орендної плати за період з 01.02.2014 по 04.10.2014, є безпідставним та не відповідає положенням законодавства.

Також безпідставним є нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за 29.07.2015, оскільки сума інфляційних втрат та 3% річних нараховується за весь день прострочення зобов'язання, а 29.07.2015 оплата заборгованості була здійснена.

За здійсненим судом перерахунком, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 47244,67 грн, нараховані за прострочення виконання зобов'язання зі сплати орендної плати за період з 01.03.2014 по 04.10.2014 у загальному розмірі 81110,73 грн (за період прострочення з наступного дня, коли зобов'язання зі сплати орендної плати за відповідний місяць мало бути виконано по 28.07.2015 включно).

Щодо 3% річних, то суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 1282,84 грн, нарахованих за прострочення виконання зобов'язання з орендної плати за період з березня по вересень 2014 року (одинарний розмір орендної плати) за період прострочення з 10.01.2015 по 28.07.2015 включно.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 47244,67 грн та 3% річних у розмірі 1282,84 грн.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з явкою його до суду, а саме: витрати на придбання залізничних квитків у розмірі 4113,10 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено в абз. 2 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Оскільки понесення витрат на придбання залізничних квитків у розмірі 4113,10 грн підтверджено документально, то відповідні витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптечне об'єднання «Біокон» (04208, м.Київ, проспект Правди, будинок 80-В, ідентифікаційний код 34539443) на користь ОСОБА_1 (61012, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інфляційні втрати у розмірі 47244 (сорок сім тисяч двісті сорок чотири) грн 67 коп., 3% річних у розмірі 1282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) грн 84 коп., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 727 (сімсот двадцять сім) грн 85 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 821 (вісімсот двадцять одна) грн 31 коп., судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 895 (вісімсот дев'яносто п'ять) грн 98 коп. та витрати позивача, пов'язані з явкою його до суду, у розмірі 1926 (одна тисяча дев'ятсот двадцять шість) грн 58 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 16.06.2016

Суддя Ю.М. Смирнова