ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Справа № 922/876/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с.Подвірки, (вх.№1343 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 26.04.16 у справі № 922/876/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с.Подвірки, Дергачівського району, Харківської області

до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" , м.Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5" с.Подвірки, Дергачівського району, Харківської області звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків: 125 470 583,27 грн. - заборгованості за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню №621 від 24.12.2014 р., 9 972 630,36 грн. - інфляційних втрат, 1 999 906,88 грн. - 3% річних, 30 920 183,01 грн. - пені, з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню № 621 від 24.12.2014 р. щодо своєчасної та повної сплати існуючої заборгованості за спожиту електроенергію.

Відповідач визнав існування боргу за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню № 621 від 24.12.2014 р., вказував на часткову сплату заявлених до стягнення сум та проситв суд зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача на 87,4%, в звязку з скрутним матеріальним становищем підприємства відповідача.

Позивач надав суду заперечення на клопотання про зменшення розміру пені, в якому вважає доводи відповідача про таке зменшення безпідставними та просить суд в задоволенні зазначеного клопотання відмовити.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2016 року у справі №922/876/16 (суддя О.І.Байбак) позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь Публічного акціонерного товариства «Харківська ТЕЦ-5»: 125 470 583,27 грн. - заборгованості, 9 972 630,36 грн. - інфляційних втрат, 1 999 906,88 грн. - 3% річних, 3 895 943,06 грн. пені, 206 700 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при її прийнятті в цій частині, просить скасувати ухвалу господарського суду в частині зменшення розміру пені та прийняти нове рішення у справі, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 30 920 183,01 грн.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 24.12.2014 р. між сторонами укладено Договір №621 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється населенню (а.с. 10-14), відповідно до умов якого (п. 1.1.) позивач, як продавець, зобовязався передати у власність Відповідачу, як покупцю, теплову енергію, а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах Договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що теплова енергія, що поставляється за даним договором, використовується покупцем виключно для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання населенню.

У п. п. 2.1., 4.4.,5.1. договору зазначено, що продавець передає покупцю з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року теплову енергію в кількості 1658,63 тис. Гкал.; кількість і вартість теплової енергії, що продається за Договором за обліковий період визначається на підставі Акту приймання-передачі теплової енергії; вартість теплової енергії визначається відповідно до затверджених постановами НКРЕКП України тарифів на виробництво теплової енергії, що використовується для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання.

Тариф на момент укладання договору, згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 12.12.2013 р. № 1554 із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 27.06.2014 р. № 951 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, тариф становить 191,43 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20%, відповідно до Податкового кодексу.

У п. 6.1. договору встановлено, що відповідач зобовязаний прийняти та оплатити зафіксований в Акті приймання-передачі обсяг теплової енергії за тарифом, відповідно до п. 5.1. даного договору.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені в п. 6.1. даного договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач за відповідними актами (а.с. 15-26) передав у власність відповідача теплову енергію за період січень - грудень 2015 р. на загальну суму 504 443 951, 84 грн., в т.ч. за місяцями:

січень 2015 р. - на суму 52 546 007,18 грн. (акт № 01ТЕ від 31.01.2015 р.);лютий 2015 р. - на суму 45 516 078,44 грн. (акт № 02ТЕ від 28.02.2015 р.); березень 2015р. - на суму 41 815 864,28 грн. (акт № 03ТЕ від 31.03.2015 р.); квітень 2015р. - на суму 40 584 959,77 грн. (акт № 04ТЕ від 31.01.2015 р.); травень 2015р. - на суму 00 грн. (акт № 05ТЕ від 31.05.2015 р.); червень 2015р. - на суму 10 106 295,77 грн. (акт № 06ТЕ від 30.06.2015 р.);

липень 2015р. - на суму 34 577 667,16 грн. (акт № 07ТЕ від 31.07.2015 р.); серпень 2015р. - на суму 33 457 066,31 грн. (акт № 08ТЕ від 31.08.2015 р.); вересень 2015р. - на суму 24 493 766,66 грн. (акт № 09ТЕ від 30.09.2015 р.); жовтень 2015р. - на суму 57 517 323,70 грн. (акт № 10ТЕ від 31.10.2015 р.); листопад 2015р. - на суму 77 609 439,35 грн. (акт № 11ТЕ від 31.11.2015 р.); грудень 2015р. - на суму 86 219 483,22 грн. (акт № 12ТЕ від 31.12.2015 р.)

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідач свої зобовязання по сплаті отриманої теплової енергії в повному обсязі не виконав, станом на 24.03.2016 р. сплатив лише 378 973 368, 57 грн., тобто сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором за теплову енергію передану у власність Відповідача за період з січня 2015 р. по грудень 2015 р. становить 125 470 583,27 грн.

Крім того, в звязку з прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем нараховано до стягнення з відповідача на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства 9 972 630,36 грн. - інфляційних втрат, 1 999 906,88 грн. - 3% річних та 30 920 183,01 грн. - пені.

Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено конкретних строків оплати відповідачем отриманої теплової енергії, однак наявність у відповідача зобов'язання щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини першої статті 692 ЦК України, а не ставиться в залежність від звернення до нього з окремою вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в п. 1 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013).

Отже, зобовязання відповідача з оплати отриманої теплової енергії виникло у останнього з моменту підписання кожного акту приймання-передачі теплової енергії.

Суд першої інстанції, враховуючи, що відповідач не надав доказів виконання умов договору щодо сплати заборгованості за теплову енергію, та не заперечував її наявності, правомірно задовольнив позов в частині стягнення 125 470 583,27 грн. боргу.

Стаття 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань з оплати поставленого товару, обгрунтовано задовольнив позов в частині стягнення 9972630,36 грн. інфляційних та 1999906,88 грн.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 7.2) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобовязань з оплати теплової енергії у вигляді сплати пені.

Суд першої інстанції правомірно зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за прострочення виконання зобовязань щодо сплати за договором, виходячи з наступного.

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Суд першої інстанції правомірно встановив,що першочерговим завданням та метою Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідача) є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства; відповідач є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова; фінансування відповідача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, а також за рахунок бюджетних коштів.

КП "Харківські теплові мережі" обґрунтовує своє клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій пені (24688874,01 грн.) важким фінансовим станом (в підтвердження чого відповідач надав довідку про заборгованість споживачів за теплову енергію, основний обсяг якої (87,4% в 2015 році) споживається населенням), відсутністю джерела погашення по штрафних санкціях у розмірі 87,4% у звязку з неможливістю стягнення з населення пені, що підтверджується балансом підприємства (станом на 01.03.2016р., сума збитків становить 234,1 млн. грн.).

Згідно з довідкою відповідача про заборгованість за спожиту теплову енергію від 08.04.2016 р. (а. с. 75), заборгованість перед відповідачем за спожиту теплову енергію станом на 01.03.2016 р. складає 2,1 млрд. грн., в т.ч. населення 1,3 млрд. грн.., госпрозрахункові організації 173,6 млн. грн., бюджетні організації 459,9 млн. грн., заборгованість бюджету з компенсації субсидій та пільг 207,9 млн. грн., а довідкою про кількість теплової енергії, відпущеної відповідачем споживачам за 2015 рік., за згаданий період населення в середньому споживало 87,4% відпущеної відповідачем теплової енергії, тобто, основним споживачем відпущеної відповідачем теплової енергії є населення.

Тривалий час підприємство відповідача знаходиться у тяжкому фінансовому стані, що підтверджується наданим відповідачем балансом (звітом про фінансовий стан) на 31.12.2015р., за яким (а.с. 78) підприємство має збитковий характер діяльності, його збитки за звітний період становлять 234,1 млн. грн.

В даному випадку, сплата в повному обсязі заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання населенню міста Харкова. Надмірно великі суми штрафних санкцій, джерел покриття яких у відповідача немає, може привести до численних аварій у зв'язку з недостачею коштів на ремонт і заміну трубопроводів, строк експлуатації яких давно сплинув.

Суд першої інстанції обґрунтовано враховував, що постановою Кабінету Міністрів України від 8.06.2014р. № 217 затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі Порядок розподілу коштів). Цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на рахунок гарантованого постачальника природного газу, теплогенеруючої організації, теплопостачальної організації, теплотранспортуючої організації.

Отже, перерахування коштів за теплову енергію на користь позивача здійснюється відповідно до Порядку розподілу коштів з урахуванням встановлених нормативів перерахування коштів і відповідач жодним чином не впливає на перерахування коштів, що надійшли як плата за теплову енергію та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, на рахунок позивача.

Суд першої інстанції також правомірно враховував, що ухвалою господарського суду Харківської області від 16.02.2002 р. у справі № 23/75-02 порушено провадження у справі про банкрутство позивача, введено мораторій для задоволення вимог кредиторів, та протягом дії мораторію позивачу не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), станом на даний час щодо позивача дана судова процедура триває.

Суд першої інстанції, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та його тяжкий матеріальний стан, що спростовує доводи позивача, викладені у запереченнях на клопотання позивача, щодо недоведеності відповідачем факту власного складного фінансового становища, обгрунтовано зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах даної справи на 87,4 %, стягнувши 3 895 943,06 грн. пені, а в решті позову в цієї частині відмовив.

Суд першої інстанції зазначив, що аналогічна правова позиція у спорах, які виникли в подібних правовідносинах, викладена в постановах Вищого господарського суду України по справах №922/1670/13, №922/5030/13, №922/3244/14, №922/3972/14, №922/2376/15, №922/2377/15, №922/6052/15.

Колегія суддів вважає, що в сукупності із обєктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які посилався відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції правомірно визнав їх винятковими та такими, що є підставою для задоволення цього клопотання.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 526, 530, 546, 549, 551, 611, 625, 655, 664, 692 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2016 р. по справі №922/876/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10.06.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.