КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/1387/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Сітайло Л.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Панчук Ю.Ю. - представник, дов. № 2 від 01.01.2016;

від відповідача: Васіна Н.Д. - представник, дов. № 1291 від 29.12.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Групп Консалт" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі № 910/1387/16 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Групп Консалт"

до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

про стягнення 212 393,07 грн.

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 № 09-52/2304/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1387/16; згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів визначено наступний склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Рябуха В.І., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 апеляційну скаргу прийнято згаданою колегією суддів до провадження.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі № 910/1387/16 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що автомобілі Nissan Almera Classic реєстраційні номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4 були передані Товариством з обмеженою відповідальністю "СВ Групп Консалт" в оренду гр. ОСОБА_5 саме на підставі договору та не повернуті останнім, а оскільки відповідно до п.4.1.1 договору заволодіння транспортним засобом у випадку неповернення транспортного засобу, що був переданий іншій особі, згідно з відповідними договорами не є страховим випадком, то підстави для задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі № 910/1387/16 скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної правової оцінки доводам позивача про те, що застосування пункту 4.1.1 договорів страхування у даному випадку не є правомірним, оскільки між позивачем та ОСОБА_5 відсутні цивільні чи господарсько-правові відносини за фактом неповернення автомобілів та що має місце злочин - незаконне заволодіння, що було встановлено судом кримінальної юрисдикції, на підтвердження чого позивачем надано копію вироку; також, скаржник посилається на норму ч.4 ст.35 ГПК України.

Як вважає скаржник, застосування пункту 4.1.1 договорів страхування може бути правомірним у випадку наявності віндикаційного позову (спору), як захисту свого права на повернення майна, а оскільки неповернення майна є результатом злочину, а не просто недобросовісного виконання обов'язків за договором, то тут сторони за договором страхування повинні керуватися пунктом 1.3 та 2.2 договорів страхування, де викрадення є страховим випадком, що підлягає відшкодуванню.

Скаржник зазначає про те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доказам позивача, а саме, переддоговірному листуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що переддоговірне листування між сторонами є таким, що втрачає чинність після укладання договору страхування і не може регулювати умови страхування, які сторони погодили у договорі; що перелік страхових випадків, наведений у п.2.2 договору страхування, є вичерпним та більш широкому тлумаченню не підлягає; що згідно із вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 гр. ОСОБА_5 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, тобто за ст. КК України, яка не є страховим випадком.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до суду першої інстанції подана позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 212 393,07 грн., судового збору в розмірі 4 248,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.03.2012 між позивачем та відповідачем укладено договори добровільного комплексного страхування на транспорті № 016313/4002/0000041 (далі - договір страхування № 41) та № 016345/4002/0000006 (далі - договір страхування № 6).

Відповідно до договору страхування № 41 позивач є страхувальником, та вигодонабувачем, відповідач - страховиком; строк дії договору: з 00год.00.хв.14.03.2012 до 24год.00хв. 13.03.2013.

Відповідно до п.1.1 договору страхування № 41, із урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.03.2012, дані транспортного засобу: Nissan Almera Classic рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно із договором страхування № 6 позивач є страхувальником та вигодонабувачем, відповідач - страховиком; строк дії договору: з 00год.00хв.14.03.2012 до 24год.00хв. 13.03.2013.

Відповідно до п.1.1 договору страхування № 6, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 19.03.2012, дані транспортного засобу: Nissan Almera Classic, рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_2.

За умовами договорів страхування № 41 та № 6 передбачено вид страхування: добровільне страхування наземного транспорту; страхові ризики: незаконне заволодіння, ДТП, протиправні дії третіх осіб, стихійне лихо, пожежа, інші випадки.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст.16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР, із змінами, (далі - Закон № 85) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У позовній заяві позивач стверджує про те, що 05.02.2013 стався страховий випадок - обидва автомобілі були викрадені.

Позивачем до матеріалів справи надана копія вироку Київського районного суду м.Одеси від 11.09.2014 у справі № 520/10869/13-к провадження № 1-кп/520/49/14, згідно із яким встановлено, що 21.01.2013 ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, знаходячись а автопрокаті ТОВ "СВ Групп Консалт", з метою незаконного заволодіння транспортними засобами, під видом прокату, уклав з директором ТОВ "СВ Групп Консалт" ОСОБА_6 договір прокату автомобілів, згідно із яким йому було передано у тимчасове користування два автомобілі марок "Нісан Алмера Класік" д/н НОМЕР_2 та "Нісан Алмера Класік" д/н НОМЕР_5, без права передачі іншим особам, які ОСОБА_5 зобов'язався повернути в строк до 21.02.2013, при цьому ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа наміру на виконання умов договору не мали; реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5, разом з невстановленими слідством особами, після укладання зазначеного договору, в зазначений в договорі строк автомобілі власнику не повернули; таким чином, ОСОБА_5 та невстановлені слідством особи незаконно заволоділи транспортними засобами марок "Нісан Алмера Класік" д/нНОМЕР_2, вартістю 102 293,18 гривень та "Нісан Алмера Класік" д/н НОМЕР_1, які перебували на балансі ТОВ "СВ Групп Консалт", вартістю 114 434,49 гривень, чим заподіяли ТОВ "СВ Групп Консалт" в особі ОСОБА_6 велику матеріальну шкоду на загальну суму 216 727,46 гривень; керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначено йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна; цивільний позов ТОВ "СВ Групп Консалт" в особі потерпілого ОСОБА_6 задоволено у повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 300 727,67 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 вирок районного суду м. Одеси від 11.09.2014 залишено без змін.

Позивач звернувся до відповідача із заявами від 06.02.2013 про виплату страхового відшкодування, у зв'язку з викраденням (угоном), що сталося 05.02.2013 з автомобілем марки Нісан Альмерс Класік реєстраційний № НОМЕР_2, застрахованого за договором страхування № 6, та із автомобілем марки Нісан Альмерс Класік реєстраційний № НОМЕР_1, застрахованого згідно з договором страхування № 41.

Відповідач листами від 15.05.2013 повідомив позивачу про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідно до п.4.1.1 договорів добровільного страхування виключенням із страхових випадків є заволодіння ТЗ та/або набуття права власності на ТЗ шляхом обману, шахрайства, зловживання довірою, тощо, включаючи випадки неповернення ТЗ, що був переданий іншій особі, згідно із відповідним договором, довіреністю або іншим чином в користування, на збереження, для ремонту, для продажу, оренду, прокат, лізинг, чи з іншою метою.

Згідно із ст.8 Закону № 85 страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п.2.2 договорів страхування № 6, № 41 "Визначення термінів" незаконне заволодіння транспортним засобом - вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення способом грабежу, крадіжки, розбою транспортного засобу у власника чи користувача транспортного засобу всупереч їх волі.

Як встановлено в ч.1 ст.787 ЦК України за договором прокату наймодавець. який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов'язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Отже, позивачем, як наймодавцем за договорами прокату, укладеними із гр. ОСОБА_5, наймачем за цими договорами, передано у користування автомобілі Nissan Almera Classic на певний строк. Таким чином, автомобілі Nissan Almera Classic від позивача перейшли у користування гр. ОСОБА_5 на підставі цивільно-правових угод - договорів прокату, а не внаслідок незаконного заволодіння транспортними засобами.

Також, в п.4.1.1 договорів страхування № 6, № 41 передбачено, що страховими випадками не є пошкодження або знищення ТЗ, якщо вони сталися внаслідок, у тому числі, заволодіння ТЗ та/або набуття права власності на ТЗ шляхом обману, шахрайства, зловживання довірою, тощо, включаючи випадки неповернення ТЗ, що був переданий іншій особі, згідно з відповідним договором, довіреністю або іншим чином в користування, на збереження, для ремонту, для продажу, в лізинг, чи з іншою метою.

Таким чином, позивач не довів матеріалами справи настання страхового випадку, внаслідок якого згідно із договорами страхування № 6, № 41 вникло зобов'язання у відповідача виплатити позивачу страхові виплати.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства та відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст.35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Як вже зазначалось, згідно із вищезгаданим вироком суду встановлено, що автомобілі марок "Нісан Алмера Класік Д/н НОМЕР_2 та д/н НОМЕР_1 були передані позивачем у користування на підставі договорів прокату ОСОБА_5, який зобов'язався повернути у строк до 21.02.2013, при цьому ОСОБА_8 наміру на виконання умов договорів не мав.

Отже, встановлення у вироку суду факту вчинення гр.ОСОБА_8 такого діяння, як неповернення позивачу із користування на підставі договорів прокату автомобілів, тобто, невиконання умов договору прокату, відноситься до вищезгаданих випадків, які у пункті 4.1.1 договорів страхування № 6, № 41 передбачені як такі, що не відносяться до страхових випадків за цими договорами страхування.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Скаржник посилається на листування між сторонами щодо запитів позивача про умови договору та роз'яснень відповідача. Проте, зміст роз'яснень відповідача, на які посилається позивач, не знайшли свого відображення у договорах страхування № 6 та № 41, а сторони на власний розсуд уклали договори страхування зі змістом існуючих у них умов. Чинним законодавством, за умови укладеного між сторонами договору, не встановлено правового значення наслідків попереднього листування між сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі № 910/1387/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Групп Консалт" залишити без задоволення.

2.Справу № 910/1387/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Л.Г. Сітайло