ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016р. Справа№ 914/877/16

За позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, Кіровоградська область, м. Гайворон,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Надбужжя», Львівська область, с. Сасів,

про стягнення 40 027,44 грн.

В судове засідання зявились:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 - представник

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Надбужжя» про стягнення 40 027,44 грн.

Ухвалою суду від 31.03.2016 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.04.2016 р.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду.

Позивач явки повноважного представника у судове засідання 13.06.2016 р. не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Однак, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві та наданих поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.06.2016 року позовні вимоги в частинні основної заборгованості не заперечив, а в частинні стягнення 3 % річних, інфляційних та пені заперечив з підстав того, що дані позовні вимоги заявлені безпідставно, оскільки відсутні докази фактичної вимоги про сплату основної заборгованості відповідно до вимог договору та закону, з моменту якого мала б у відповідача виникнути підстава перерахування коштів за оплату по наданих послуг, а саме: стороні не було надано рахунок на оплату та акт приймання-передачі виконаних робіт.

В судовому засіданні 13.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

07.08.2015 р. між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (надалі Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надбужжя» (надалі Замовник) укладено Договір на виконання сільськогосподарських послуг № 07/08/15-1 Н.

Відповідно до умов договору, Виконавець зобовязується, за завданням Замовника, надати Замовнику послуги із збирання урожаю на орендованих замовником землях з використанням сільськогосподарської техніки в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Згідно п. 2.1 Договору, Виконавець забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим договором, у терміни з 07 серпня 2015 року по 30 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт за договором визначається виходячи з фактичних обсягів виконаних робіт та по ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт, розцінок у гривневому еквіваленті згідно банківському курсу валют в день розрахунку і сплачується Замовником Виконавцю щляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця зазначений у даному договорі.

Згідно п. 3.3 Договору, Замовник здійснює оплату на підставі рахунку та згідно ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт, виставленого Виконавцем, протягом пяти банківських днів з моменту закінчення виконання робіт за цим Договором.

Виконавцем виконано свої договірні зобовязання та зібрано урожай на орендованих Замовником землях з використанням сільськогосподарської техніки в кількості 37,6 га на загальну суму 30 080,00 грн.

Даний факт підтверджується ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт до договору і рахунком № 38 від 09.08.2015 р. на загальну суму 30 080,00 грн. за збирання урожаю.

Однак, свої договірні зобовязання Замовник по оплаті за надані послуги не виконав чим заборгував виконавцю 30 080,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 522,70 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 383,68 грн. Крім цього, відповідно до п. 6.2 Договору, позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка складає 8 041,06 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору на виконання сільськогосподарських послуг № 07/08/15-1 Н від 07.06.2015 року, позивач виконав роботи по збору урожаю на орендованих Відповідачем землях з використанням сільськогосподарської техніки в кількості 37,6 га на загальну суму 30 080,00 грн. Даний факт підтверджується ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт до договору і рахунком № 38 від 09.08.2015 р. на загальну суму 30 080,00 грн. за збирання урожаю.

Згідно п. 3.3 Договору, Замовник здійснює оплату на підставі рахунку та згідно ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт, виставленого Виконавцем, протягом пяти банківських днів з моменту закінчення виконання робіт за цим Договором.

Як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, свої договірні зобовязання відповідач не виконав, заборгувавши позивачу станом на момент подання позовної заяви 30 080,00 грн. за наданні послуги. Станом на день прийняття рішення дана заборгованість відповідачем не погашена.

Відповідно до вище викладеного та матеріалів справи в частині позовних вимог, а саме стягнення основної заборгованості за надання послуг в сумі 30 080,00 грн., факт надання яких відповідач у судових засіданнях не заперечує слід задоволити.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 6.2 Договору, у випадку порушення Замовником строків оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла за період на який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем нарахована пеня за період з 17.08.2015 року по 15.03.2016 року в розмірі 8 041,06 грн. Суд провівши перерахунок нарахувань пені встановив, що до стягнення підлягає пеня у розмірі заявлених позивних вимог.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем нараховані інфляційні втрати за період з 17.08.2015 р. по 17.02.2016 р. в розмірі 1 383,68 грн. та три відсотки річник за період 17.08.2015 р. по 15.03.2016 р. в розмірі 522,70 грн. Згідно проведеного судом перерахунку, за спірний період розмір трьох відсотків річних складає 524,13 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 1 270,95 грн., відповідно до стягнення підлягає 3 % річних в межах заявлених позовних вимог, а інфляційні підлягають до стягнення в сумі 1 270,95 грн.

Суд вважає заперечення відповідача не обґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу з тих підстав, що ним усно в засіданнях визнається виконання позивачем умов договору, а саме надання послуг на суму 30 080,00 грн., про що також свідчить належним чином оформлений та оглянуті судом в засіданні суду 30.05.2016 р. оригінал акту приймання-передачі виконаних робіт з печатками та підписами повноважних представників сторін і рахунок № 38 від 09.08.2015 р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладені положення законодавства, враховуючи факт несплати відповідачем за наданні послуги, що є істотним порушенням умов договору, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мисливське господарство «Надбужжя» (80713, Львівська область, Золочіський район, с. Сасів, вул. Шкільна, 10, ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (26300, Кіровоградська область, Гайворонський район, м. Гайворон, вул. Маяковського, 59, інд. код НОМЕР_1) 30 080,00 грн. основної заборгованості, 8 041,06 грн. пені, 522,70 грн. 3% річних, 1 270,95 грн. інфляційних та 1 374,12 грн. судового збору.

3. В частині стягнення 112,73 грн. інфляційних нарахувань - відмовити.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.06.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.