ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р.Справа № 922/1291/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ фірма "Харківагроснаб", м.Харків
до 1. ПуАТ "Полтавський турбомеханічний завод", м. Полтава , 2. ТОВ "Форстрейд", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 26.08.15 р.;

1-го відповідача - ОСОБА_2, дов. № 12/16-020433 від 30.12.15 р.;

2-го відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Харківагроснаб", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів - Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (далі - 1-й відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Форстрейд" (далі - 2-й відповідач) 15496,69 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 670,88 грн., 3% річних в сумі 1075,85 грн. та 1613,33 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням 1-м відповідачем його грошових зобов'язань за договором підряду №56 від 07.07.15 р. та укладеним між позивачем та 2-м відповідачем договором поруки № 15 від 08.07.15 р.

11.05.16 р. 1-й відповідач надав письмовий відзив, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що позивач при розрахунку пені та 3% річних не врахував оплату, яка відбулась 29.12.15 р., тому період прострочення становить 89 днів.

06.06.16 р. 1-й відповідач надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в обґрунтування якого зазначив, що прострочення оплати виконаних робіт сталося внаслідок тяжкого фінансового стану Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод".

Представник позивача в судовому засіданні 06.06.16 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні 06.06.16 р. підтримав своє клопотання, просив зменшити розмір штрафних санкцій.

Представник 2-го відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав.

На адресу суду повернулась копія ухвали господарського суду Харківської області про порушення провадження по справі від 22.04.16 р., яка була направлена на адресу 2-го відповідача, з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Вищезазначена ухвала була направлена на адресу: 61080, м. Харків, вул. Сохора, б. 1-А, відповідно до відомостей, зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає 2-го відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

07.07.2015 року між TOB фірмою "Харківагроснаб" (позивач, підрядник) та ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" (1-й відповідач, замовник) було укладено договір підряду № 56 (далі - "договір підряду", а.с. 12), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався виконати роботи з перебазування негабаритного обладнання DTZ-260 (1 шт.) та занурення з/б паль методом вдавлення (247 шт.) на об'єкті "Багатофункціональний комплекс по пл. Павленківській, 3 в м. Полтаві", а 1-й відповідач зобов'язався прийняти та оплатити роботи.

У забезпечення виконання 1-м відповідачем-зобов'язань за договору підряду, між позивачем (кредитор) та TOB "Форстрейд" (2-й відповідач, поручитель) був укладений договір поруки № 15 від 08.07.2015 року (далі - "договір поруки", а.с. 20), згідно умов якого, 2-й відповідач зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань 1-го відповідача, що виникли з договору підряду № 56 від 07.07.2015 року.

Відповідно до п. 3.1 договору підряду, вартість робіт склала 237299,11 грн.

Роботи були виконані позивачем в повному обсязі, що підтверджується підписаними обома сторонами довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (форми КБ-3) б/н від 31.08.2015 року (а.с. 16) та актом приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) № 1 від 31.08.2015 року (а.с. 17-18). Виконавча документація була передана 1-му відповідачу, відповідно до реєстру від 31.08.2015 року (а.с. 19).

Згідно з п.п. 4.1, 4.3 та 4.4 договору підряду, оплата 1-м відповідачем робіт мала здійснюватися наступним чином:

- 30% вартості робіт авансом до початку робіт;

- 30% вартості робіт у 10-денний термін з моменту підписання акту виконаних робіт;

- 40% вартості робіт через 1 календарний місяць після підписання акту виконаних робіт.

Перші два етапи оплати виконаних робіт були виконані 1-м відповідачем в строк без порушення умов договору:

- 30% авансу в розмірі 71189,73 грн. оплачено платіжним дорученням № 7359 від 24.07.2015 року (а.с. 22);

- 30% вартості робіт в розмірі 71189,73 грн. оплачено платіжним дорученням № 8632 від 31.08.2015 року (а.с. 23).

Однак, оплата остаточної вартості робіт (40% в сумі 94919,65 грн.) була здійснена 1-м відповідачем з порушенням строку в два етапи:

- 47919,65 грн. оплачено платіжним дорученням № 13143 від 29.12.2015 року (а.с. 24);

- 47000,00 грн. було оплачено платіжним дорученням № 2425 від 05.04.2016 року (а.с. 25).

У зв'язку з порушенням строків оплати виконаних робіт, позивач звернувся з даним позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст.843 ЦК України).

За приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

В частині 1 статті 854 ЦК України закріплено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вбачається з матеріалів справи, роботи за спірним договором виконані позивачем без зауважень з боку 1-го відповідача, що свідчить про наявність зобов'язання 1-го відповідача оплатити виконані роботи в обумовлений сторонами строк.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже було зазначено, спірним договором підряду встановлено (п. 6.2 договору), що остаточний розрахунок (40% вартості робіт) здійснюється через 1 календарний місяць після підписання акту виконаних робіт (п. 4.4 договору підряду).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, оплата остаточної вартості робіт (40% в сумі 94919,65 грн.) була здійснена 1-м відповідачем з порушенням строку в два етапи:

- 47919,65 грн. оплачено платіжним дорученням № 13143 від 29.12.2015 року (а.с. 24);

- 47000,00 грн. було оплачено платіжним дорученням № 2425 від 05.04.2016 року (а.с. 25).

Отже, враховуючи підписання спірного акту 31.08.15 р., відповідач визнається судом таким, що з 01.10.15 р. прострочив виконання зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт за договором підряду.

Як вже було зазначено, у забезпечення виконання 1-м відповідачем-зобов'язань за договору підряду, між позивачем (кредитор) та TOB "Форстрейд" (2-й відповідач, поручитель) був укладений договір поруки № 15 від 08.07.2015 року (далі - "договір поруки", а.с. 20), згідно умов якого, 2-й відповідач зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов'язань 1-го відповідача, що виникли з договору підряду № 56 від 07.07.2015 року.

Відповідно до п. 7.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту підписання його повноваженими представниками сторін і діє до 31.12.17 р.

Згідно із ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

В п. 3.1 договору поруки встановлено, що поручитель (2-й відповідач) та боржник (1-й відповідач) не суть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розмір забезпеченого зобов'язання, зазначеного в п. 4 цього договору.

Відповідно до п. 4 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязання боржником, згідно п. 3.1 та 4.2 основного договору в повному обсязі, а також за відшкодування кредитору збитків, штрафу, пені, інфляційних збитків, 3% річних.

Відтак, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання 1-м відповідачем зобов'язань в частині оплати виконаних позивачем робіт, суд, виходячи з юридичної оцінки наявних у справі доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку про те, що відповідачі несуть солідарний обов'язок щодо сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних внаслідок порушення умов спірного договору підряду.

Позивач просить солідарно стягнути з відповідачів 15496,69 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 670,88 грн. та 3% річних в сумі 1075,85 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 договору підряду, при несвоєчасній оплаті будівельних робіт або окремих етапів замовник виплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно сплачених актів виконаних робіт за кожний прострочений день, але не більше 10 % від суми договору.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи викладене, беручи до уваги умови договору поруки, зокрема п. 4, перевіривши нарахування пені позивачем, суд визнає вимогу про солідарне стягнення з відповідачів пені такою, що підлягає частковому задоволенню в сумі 15438,93 грн.

Втім, суд вважає за необхідне заяву відповідача про зменшення пені задовольнити частково та зменшити розмір неустойки до 10000,00 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В статті 83 ГПК України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3).

В підпункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач зазначає, що прострочення виконання зобов'язання, щодо оплати залишку вартості виконаної роботи, виникло зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства АТ "Полтавський турбомеханічний завод" (що підтверджується звітом про фінансові результати підприємства). Причиною важкого фінансового становища АТ "Полтавський турбомеханічний завод" стала економічна нестабільність в країні, яка призвела до зменшення кількості замовників та реалізації продукції. АТ "Полтавський турбомеханічний завод" є підприємством яке більше 60% виготовленої продукції реалізує на експорт, де основними замовниками є підприємства Російської Федерації. З осені 2015р. кількість замовників продукції АТ "Полтавський турбомеханічний завод" значно зменшилась і підприємство не отримало повного обсягу реалізації, який би забезпечив покриття постійних затрат заводу. Збитки АТ "Полтавський турбомеханічний завод" становлять 7363000,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини беручи до уваги незначність прострочення виконання зобов'язання, суд вважає даний випадок винятковим в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та беручи до уваги інтереси сторін, приходить до висновку про наявність підстав для зменшення пені до 10000,00 грн.

Отже, з відповідачів має бути солідарно стягнуто на користь позивача 10000,00 грн. пені. Витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідачів у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування позивача, суд визнає вимогу про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат в сумі 670,88 грн. законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а вимогу про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних такою, що підлягає частковому задоволенню в сумі 1071,92 грн.

Враховуючи викладене, беручи до уваги приписи ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується солідарно за рахунок відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" (м. Полтава, вул. Зінківська, 6, ) та товариства з обмеженою відповідальністю "Форстрейд" (61080, м. Харків, вул. Сохора, 1-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Харківагроснаб" (м. Харків, вул. Спортивна, 9, ) 10000,00 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 670,88 грн., 3% річних в сумі 1071,92 грн. та 1373,07 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3