ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 917/2679/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Потапенко В.І., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1531 П/3) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/2679/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Лубни Полтавської області

до Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, м. Лубни Полтавської області

про стягнення 459 699,96 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про стягнення 459699,96 грн. відшкодування вартості ремонту приміщення, переданого в оренду за укладеним сторонами договором оренди № 13 від 15 травня 2009 року, яке знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28 квітня 2016 року у справі № 917/2679/15 провадження у справі припинено.

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала на зазначену ухвалу до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та передати справу на розгляд господарського суду Полтавської області.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що господарський суд першої інстанції, припиняючи оскаржуваною ухвалою провадження у даній справі на підставі п. 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, дійшов помилкового висновку, що рішенням господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. у справі № 917/2068/15 вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що і в даній справі, оскільки предметом позову у даній справі є стягнення 459699,96 грн. в якості відшкодування вартості капітального ремонту приміщення, переданого в оренду за укладеним сторонами договором оренди № 13 від 15 травня 2009 року, яке знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1., в той час як предметом позову у справі № 917/2068/15 було стягнення 459699,96 грн. в якості відшкодування невід'ємних поліпшень зазначеного приміщення.

При цьому позивач зазначає, що капітальний ремонт орендованого майна за своєю правовою природою не є поліпшенням такого майна і правовідносини з відшкодування орендарю поліпшень орендованого майна та відшкодування йому вартості ремонту такого майна регулюються окремими нормами Цивільного кодексу України -ст. 776 та ст. 778 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 5972 від 10.06.2016 р.) проти її задоволення заперечує, просить оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Припиняючи оскаржуваною ухвалою провадження у даній справі на підставі вказаної норми, господарський суд першої інстанції послався на те, що рішенням господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. у справі № 917/2068/15 вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що і в даній справі, про що на думку місцевого господарського суду, свідчать наступні обставини.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. у справі № 917/2068/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2016 р. у зустрічному позові фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконкому Лубенської міської ради про компенсацію витрат на поліпшення орендованого майна в розмірі 459699,66 грн. відмовлено.З постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 р. у справі № 922/2068/15 вбачається, що суд відмовив у зустрічному позові з тих мотивів, що в п. 9.7. договорів від 15.06.2009 р. № 13 та від 16.05.2012 р. № 23 передбачено , що здійснені орендарем поліпшення, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди, переходять у власність орендодавця та не повертаються орендарю.

Із поданої позивачем позовної заяви у даній справі вбачається, що він просить суд стягнути у примусовому порядку з Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради 459699,96 грн вартості капітального ремонту, а саме поліпшення орендованого за договором оренди від 15.05.2009 р. № 13 приміщення по вул. Інститутській, 4. в м. Лубни, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без завдання йому шкоди.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з наведеними доводами господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для припинення провадження у даній справі, зважаючи на наступне.

В пункті 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З позовної заяви у даній справі вбачається, що предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про стягнення з відповідача відшкодування вартості ремонту в сумі 459 699,96 грн.

Підставами позову у даній справі зазначено обставини щодо: здійснення позивачем за пропозицією та з дозволу комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради робіт з капітального ремонту орендованого за договором оренди № 13 від 15 травня 2009 року приміщення за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, у зв'язку з незадовольним станом цього приміщення, що не відповідав умовам договору та цільовому призначенню орендованого майна; понесення позивачем витрат на такі роботи в розмірі 459699.96 грн., які також було підтверджено зазначеною комісією, які він просить стягнути з відповідача на підставі положень статті 776 Цивільного кодексу України.

Натомість з рішення господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 р. у справі № 917/2068/15 вбачається, що предметом зустрічного позову у зазначеній справі є матеріально-правова вимога фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області про стягнення з відповідача відшкодування вартості невід'ємних поліпшень орендованого за договором від 15 травня 2009 року № 13 приміщення за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1, в сумі 459 699,96 грн.

В підставах позовних вимог позивач посилалась на те, що нею за пропозицією та з дозволу комісії виконавчого комітету Лубенської міської ради були здійснені поліпшення орендованого майна на суму 459699.96 грн., розмір яких також було підтверджено зазначеною комісією, у зв'язку з чим вона просила суд стягнути відшкодування цих витрат орендарю за рахунок орендодавця відповідно до статті 778 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Колегія суддів зазначає, що витрати на капітальний ремонт орендованого приміщення, стягнення яких є предметом позову у даній справі і витрати на поліпшення орендованого майна, стягнення яких є предметом позову у справі № 917/2068/15, є різними за своєю правовою природою поняттями, у зв'язку з чим їх відшкодування орендарю за рахунок орендодавця регулюється окремими нормами, що містяться у різних статтях -776 та 778 Цивільного кодексу України.

Зазначені статті Цивільного кодексу України регулюють різні за своєю правовою природою відносини, та потребують певного розмежування при застосуванні в контексті конкретних обставин справи.

Так, вбачається, що ст. 776 вказаного Кодексу визначає питання здійснення ремонту речі, переданої у найм, що є необхідним для експлуатації такої речі за призначенням, а положення ст. 778 цього Кодексу встановлює питання щодо поліпшення речі, яка є предметом договору найму, тобто проведення певних її змін, завдяки яким покращується її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд тощо у порівнянні з тим станом, в якому річ знаходилася до передачі наймачеві.

Диференціація понять "поліпшення" та "ремонт" зводиться до того, що за наслідками проведення наймачем ремонту відновлюються втрачені якісні характеристики майна без яких неможлива або значно ускладнена його подальша експлуатація, а в результаті поліпшень -покращується стан речі, який до таких покращень мав необхідні функціональні властивості, проте не був досить зручним в певних обставинах.

Отже капітальний ремонт направлений на відновлення стану речі і передбачає проведення робіт по оновленню (заміні) або/ і відновленню конструктивних елементів речі у зв'язку з їх істотним зносом або псуванням і потребує у зв'язку з цим значних втрат, а при поліпшенні річ набуває раніше не властивих їй корисних функцій, які підвищують ефективність її використання.

Такої правової позиції також дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 14.01.2010 р. № 10/70-09-2014 р.

Позивач в позовній заяві у даній справі посилався на здійснення ним робіт, які є фактично капітальним ремонтом, проведеним ним саме у зв'язку із незадовільним станом орендованого приміщення, який не відповідав умовам Договору та цільовому призначенню орендованого майна.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що предмети та підстави позову у даній справі та у справі № 917/2068/15 є різними, у зв'язку з чим прийняття господарським судом Полтавської області рішення у вказаній справі не є підставою для припинення провадження у даній справі.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що висновок господарського суду першої інстанції про те, що предмет та підстави у даній справі та у справі № 917/2068/15 по суті є тотожними, не відповідає обставинам справи та суперечить нормам матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим ним зроблено неправильний висновок про наявність підстав для припинення провадження у даній справі на підставі п.2. ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/2679/15 підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд господарського суду Полтавської області у зв'язку з невідповідністю викладених в ухвалі висновків суду, обставинам справи та допущенням судом при її винесенні порушенні норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 99, 101, п. 2 статті 103, п. 3, 4 ч. 1 статті 104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/2679/15 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Полтавської області .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 17.06.16 р.

Головуючий суддя Потапенко В.І.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Слободін М.М.