ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 червня 2016 р. Справа № 903/668/15

за позовом прокурора міста Луцька Волинської області

до відповідачів: 1) Луцької міської ради Волинської області

2) фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору недійсним та повернення земельних ділянок Суддя Кравчук В.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Романішина Т.Л. згідно Службового посвідчення

від відповідача 1: н/з

відповідача 2: ОСОБА_3, відповідно до договору про надання правової допомоги від 07.10.2015р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.ст. 22, 29 ГПК України прокурору та представнику відповідача 2 роз'яснено їхні процесуальні права та обов'язки. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлено.

В судовому засіданні 15.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ: Рішенням господарського суду Волинської області від 02.09.2015р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2015р. у справі №903/668/15, позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Визнано незаконним та скасовано п. 1, підпункт 2.1 п. 2 та п. 4 рішення Луцької міської ради від 28.04.2010р. №58/143 "Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 групи малих архітектурних форм та проведення комплексного благоустрою дитячого містечка "Диво" в Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки та укладення договору особистого строкового сервітуту". Визнано недійсними договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми від 12.05.2010р. №32, від 12.05.2010р. №33, від 12.05.2010р. №34 та від 12.05.2010р. №35, укладені між територіальною громадою міста Луцька Волинської області від імені якої діє Луцька міська рада, з однієї сторони, та підприємцем ОСОБА_1 (іден.код НОМЕР_1), з іншої сторони. Зобов'язано підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути земельні ділянки, надані йому за договорами земельного сервітуту, що розташовані в Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки загальною площею 412,1 кв.м., вартістю 551 379,60грн. Луцькій міській раді.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2016 року, касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - частково задоволено, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2015р. та рішення господарського суду Волинської області від 02.09.2015р. у справі №903/668/15 - скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл справ між суддями від 05.04.2016 року, справу № 903/668/15 призначено судді Кравчука В.О.

Ухвалою суду від 06.04.2016р. розгляд справи призначено в судове засідання на 20.04.2016 року на 12. 00 год. та зобов`язано прокурора, відповідача 1 та відповідача 2 до 20.04.2016 року подати суду пояснення по суті спору з врахуванням постанови ВГСУ від 22.03.2016 року.

В судовому засіданні 20.04.2016р. представник позивача з врахуванням письмових пояснень від 19.04.2016р. за №36-129вих. надала суду пояснення, якими вважає, що строки позовної давності при поданні позову до суду прокурором не порушено.

Представник відповідача 1 - Луцької міської ради в судовому засіданні 20.04.2016р. зазначене у постанові Вищого господарського суду України від 22.03.2016 р. підтримала.

Відповідач 2 - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в судове засідання 20.04.2016р. не з`явився, так як ухвала суду від 06.04.2016р. повернулась до господарського суду Волинської області 11.04.2016р. з відміткою - "Адресат відсутній".

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.04.2016р. розгляд справи відкладено на 01.06.2016р.

В судовому засіданні 01.06.2016р. представник прокуратури викладені в супровідному листі від 19.04.2016р. за №36-129вих пояснення підтримала.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судове засідання 01.06.2016р. не з`явилися, уповноважених представників не направили, водночас, листом від 31.05.2016р. (вх. №01-54/4893/16 від 01.06.2016р.) відповідач 2 звернувся до суду з клопотанням про відкладення та продовження розгляду справи на п`ятнадцять календарних днів, для можливості надання додаткових пояснень по справі.

Представник прокуратури щодо задоволення судом клопотання відповідача 2 про відкладення та продовження розгляду справи на п`ятнадцять календарних днів не заперечила.

Ухвалою суду від 01.06.2016р. розгляд справи продовжено на 15 календарних днів та відкладено на 15.06.2016р.

В судовому засіданні 15.06.2016р. представник прокуратури позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні 15.06.2016р. просив суд застосувати строк позовної давності та в позові відмовити. При цьому, зазначив, що прокуратурі міста Луцька стало відомо про прийняття спірного рішення 28.04.2010 року, оскільки на засіданні 58 сесії Луцької міської ради був присутній представник прокуратури Юрченко О. В., що підтверджується долученим до матеріалів справи протоколом відповідної сесії міської ради.

Відповідач 1 явку уповноваженого представника в судове засідання 15.06.2016р. не забезпечив, пояснень по справі не надав. Відповідно до п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що розгляд спору вже відкладався, явку відповідача не було визнано обов'язковою, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

Рішенням Луцької міської ради від 28.04.2010 року №58/143 "Про розміщення підприємцем ОСОБА_1 групи малих архітектурних форм та проведення комплексного благоустрою дитячого містечка "Диво" в Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки та укладення договору особистого строкового сервітуту" вирішено, зокрема:

1. Дозволити підприємцю ОСОБА_1 розмістити групу иалих архітектурних форм (торговий павільйон площею 30 кв.м. та літні кафе загальною площею 295.0 кв. м.) та провести комплексний благоустрій дитячого містечка «Диво» для провадження підприємницької діяльності строком на 10 років в Центральному парку культури і відпочинку імені Лесі Українки.

2. Зобов'язати підприємця ОСОБА_6 звернутися в управління земельних ресурсів департаменту містобудування Луцької міської ради для укладення з Луцькою міською радою в десятиденний строк з дня прийняття цього рішення, договору особистого строкового сервітуту на вищезгаданих умовах.

3. Встановити плату за користування підприємцем ОСОБА_1 особистого строкового сервітуту для розміщення групи малих архітектурних форм торгового павільйону та групи літніх кафе №1, №2, №3 в розмірі орендної плати за землю, яка справляється при розміщенні малих архітектурних форм згідно рішення Луцької міської ради від 24.06.2009 року №42/20 «Про впорядкування орендної плати за землю» (а. с. 7).

В подальшому, 12.05.2010 року між територіальною громадою міста Луцька Волинської області від імені якої діє Луцька міська рада та підприємцем ОСОБА_1, керуючись постановою КМУ від 26.08.2009 року №982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», рішенням Луцької міської ради від 28.04.2010 року №58/143 укладено договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми №32, №33, №34, №35 (а. с. 10-25).

Відповідно до п. 1.1 зазначених договорів їх предметом є особистий строковий сервітут, встановлений виключно відповідачу на територію в м. Луцьку, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності мала архітектурна форма (торговий павільйон, літнє кафе №1, літнє кафе №2, літнє кафе №3) при умові проведення робіт з відновленням та комплексного благоустрою дитячого містечка «Диво» згідно з погодженим проектом протягом двох років з дати укладення даного договору.

Пунктами 1.3, 1.5, 2.2 договорів встановлено, що особистий строковий сервітут встановлено підприємцю ОСОБА_1 на умовах зазначених в цих договорах. Дані договори не є договорами оренди земельної ділянки чи будь-якими іншими договорами користування земельними ділянками. Строк дії договорів - 10 років з моменту їх підписання повноважними представниками сторін.

Водночас, відповідач 1 - Луцька міська рада звернулась до суду із заявою про застосування позовної давності.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність становить три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність.

Згідно з частинами 1, 4 статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, норми, установлені частиною 1 статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

У позовній заяві прокурор м. Луцька посилався на те, що про порушення законодавства останньому стало відомо у лютому 2015р. підчас надання інформації заступника Луцького міського голови (лист від 06.02.2015р. (а.с. 5 абз.16).

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, п'ята статті 267 ЦК України).

Вищий господарський суд України у п. 2.2 постанови пленуму від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначив, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оспорюване рішення Луцької міської ради було прийнято 28.04.2010р., на засіданні Луцької міської ради був присутній представник прокуратури .

Оскільки позовна вимога про визнання рішення Луцької міської ради №58/143 від 28.04.2010р. задоволенню не підлягає, то вимога прокурора про визнання договорів оренди землі недійсними, а саме: договори про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми №32 від 12.05.2010, №33 від 12.05.2010, №34 від 12.05.2010 та №35 від 12.05.2010, укладені між територіальною громадою міста Луцька Волинської області від імені якої діє Луцька міська рада, з однієї сторони, та підприємцем ОСОБА_1 також не підлягає задоволенню, так як відповідні договори укладені на виконання рішення Луцької міської ради.

Разом з тим, прокуратура м. Луцька при зверненні з даним позовом до суду, пропустила загальний термін позовної давності - 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з протоколу п'ятдесят восьмої сесії Луцької міської ради від 28.04.2010р., на сесії міської ради був присутній помічник прокурора м. Луцька п. Юрченко О.В. (а.с. 64).

Тобто, прокурору про порушення Луцькою міською радою норм законодавства при прийняті оспорюваного рішення було відомо ще 28.04.2010р.

При цьому позов про визнання зазначеного рішення та договорів недійсними було подано до суду прокурором міста Луцька у лютому 16.06.2015р., що стверджується штемпелем господарського суду Волинської області на позовній заяві (а.с. 3), тобто зі спливом позовної давності, тобто через п`ять років.

Зважаючи на те, що прокурору про оспорюване рішення було відомо 28.04.2010р., прокурор у встановлені законом строки для захисту цивільного права або інтересу не звертався із зазначеним позовом, відповідачами заявлені заяви про застосування позовної давності/

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 261, 267 ЦК України, ст. ст. 29, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

21.06.2016

Суддя В. О. Кравчук