ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2016 р. Справа № 925/203/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до державного підприємства «Камянське лісове господарство» про стягнення 64305 грн. штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - публічне акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», звернувся в господарський суд з позовом до державного підприємства «Камянське лісове господарство» (далі відповідач) про стягнення 64 305 грн. штрафу за неправильне зазначення в накладній маси вантажу, відповідно до ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, та відшкодування судових витрат.

Відповідач в особі свого представника подав письмовий відзив на позов (вх. № 7913, а.с. 69-73), в якому проти позу заперечував з мотивів необґрунтованості і недоказаності позовних вимог, результати зважування вантажу, зазначені позивачем, не є достовірними, а складені ним акти загальної форми № 2352 від 24.10.2015 року, № 345 від 29.10.2015 року та комерційний акт СА № 000055/153/5 від 29.10.2015 року не є належними доказами у справі в розумінні ст.ст. 32, 36 ГПК України.

В засіданні суду представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях (а.с. 111-116), підтримав і просив суд задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд в його задоволенні позивачу відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Згідно з ст.85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд задовольняє позов повністю з наступних підстав.

Із накладної № 42114348 від 20.10.2015 року вбачається, що позивач публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» прийняв для перевезення залізничним транспортом внутрішнього сполучення від станції «Камянка» до станції «Берегове» вантаж лісоматеріали всяких порід дерева, маса нетто вантажу, визначена відправником, складає 59700 кг, масу вантажу визначено на кранових вагах, провізна плата становить 11771 грн., вантаж відправлено у вагоні № 91517201, відправником значиться відповідач ДП «Камянське лісове господарство», одержувачем третя особа ТОВ «Нумінатор» (а.с. 11).

24.10.2015 року на станції «Здолбунів» працівниками позивача, у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4 складено акт загальної форми № 2352 (а.с. 13), із якого вбачається, що у вагоні № 91517201, який перевозився по накладній № 42114348 від 20.10.2015 року, проведена перевірка маси вантажу за допомогою тензометричних ваг (в процесі руху поїзда). Виявлено, що дані про масу вантажу не відповідають даним, які зазначені у накладній, у звязку з чим, вагон було відчеплено для комісійного переважування на статичних 150 т вагах.

Вантажовідправнику відправлені телеграфні повідомлення №№ 242, 308, 340, 343 про затримку вантажу (а.с. 16-17).

При контрольному комісійному зважуванні вантажу виявлено, що фактична маса вантажу більша від зазначеної в накладній на 19300 кг., про що складено комерційний акт СА № 000055/153/5 від 29.10.2015 року (а.с. 10).

Із комерційного акта СА № 000055/153/5 від 29.10.2015 рок вбачається, що в його розділі Д викладено опис виявленого та зазначено, що вантаж з вагона № 91517201, у звязку з відсутністю на станції двоплатформеннних ваг, було перевантажено у вагони № 67922724, № 60449170, № 62568142, при комісійному переважуванні на 150 т вагах виявлено: маса нетто вантажу у вагоні № 67922724 становить 21000 кг, маса нетто вантажу у вагоні № 60449170 становить 27450 кг, маса нетто вантажу у вагоні № 62568142 становить 30550 кг, тобто всього у вагоні № 91517201 маса нетто складає 79000 кг, вага вантажу більша ніж зазначена в перевізному документі на 19300 кг, вантаж із вагонів № 60449170, № 62568142 загальною масою 5900 кг завантажено у вагон № 91517201, залишок вантажу масою 21000 кг були залишені у вагоні № 67922724, на що оформлений досильний перевізний документ накладна № 38962809 від 29.10.2015 року (а.с. 12). Комісійне переважування вагонів проводила приймальник поїздів ОСОБА_5, в присутності заступника начальника станції «Здолбунів» ОСОБА_6, приймальника поїздів ОСОБА_3

Крім того, зазначені вище дані щодо маси вантажу у вагонах при комісійному зважуванні внесені до Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах ст. Здолбунів (а.с. 19).

З наданих позивачем технічних паспортів на ваги, на яких проводилося зважування вантажу, судом встанволено наступне:

- із технічного паспорта вагонних ваг, оформленого 28.12.2012 року, вбачається, що ваги (ЗВВТ) тензометричні, модифікації ДВ-200000р, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, строк есплуатації 10 років, найбільше навантаження 200 т, прийняті в експлуатацію 20.11.2012 року, міжповірочний інтервал не потребує, між оглядами-перевірками проводиться калібрування 3 місяці, 26.08.2015 року проводились калібрування, вага придатна для експлуатації, спірне переважування проводилось 24.10.2015 року (а.с. 120).

-із технічного паспорта вагонних ваг, оформленого 28.12.2012 року, вбачається, що ваги (ЗВВТ) важільні, модифікації РС-150Ц 13В, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, строк есплуатації 12 років, найбільше навантаження 150 т., прийняті в експлуатацію 15.04.1992 року, міжповірочний інтервал складає 6 місяців, між оглядами-перевірками 3 місяців, 20.08.2015 року проводились огляд-перевірка, спірне переважування проводилось 29.10.2015 року (а.с. 124-140).

02.11.2015 року вантаж та комерційний акт СА № 000055/153/5 від 29.10.2015 року видано вантажоодержувачу ТОВ «Нумінатор», що підтверджується відміткою у графі 52 «календарний штемпель видачі вантажу» накладних № 42114348 від 20.10.2015 року, № 38962809 від 29.10.2015 року та листом вантажоодержувача - ТОВ «Нумінатор» Вих.№ 99 від 10.05.2016 року (а.с. 117).

З метою досудового врегулювання спору позивачем була направлена претензія від 24.11.2015 року № ДНЮ/281 про добровільну сплату штрафу, однак відповідач мотивованої відповіді не надав, штраф не оплатив.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом спору, що розглядається у даній справі, є заявлена позивачем, як перевізником, вимога до відповідача, як замовника перевезення і вантажовідправника, про стягнення штрафу у сумі 64 305 грн. за невірне зазначення маси вантажу у накладній № 42114348 від 20.10.2015 року, по якій відповідачем було відправлено зі станції «Камянка» до станції «Берегове» вантаж лісоматеріали всяких порід дерева, маса вантажу, визначена відправником умовно, складає 59700 кг, провізна плата становить 11771 грн., вантаж відправлено у вагоні № 91517201.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань перевезення, загальні положення про перевезення визначені главою 64 ЦК України, главою 32 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері регулювання спеціальних нормативних актів: Законів України «Про транспорт», «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (з наступними змінами і доповненнями); Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 N 644 та зареєстрованого у Мін'юсті України 24.11.2000 за N 861/5082 (з наступними змінами і доповненнями); Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 N 644 та зареєстрованих у Мін'юсті України 24.11.2000 за N 862/5083; Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 N 644 та зареєстрованих у Мін'юсті України 24.11.2000 за N 863/5084 в редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 N 138, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за N 765/19503; Правил перевезення вантажів навалом і насипом, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.08.2001 N 542 та зареєстрованих у Мін'юсті України 10.09.2001 за N 795/5986; Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002 N 334 та зареєстрованих у Мін'юсті України 08.07.2002 за N 567/6855 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів (Наказ Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644).

Згідно п. 28 «Правил приймання вантажів до перевезення», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), а у даному випадку спірні вагони є напіввагонами, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Правилами перевезень вантажів, а саме п. 1.1. розділом 4 «Правила оформлення перевізних документів», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084, а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Пунктом 1.2. Правил оформлення перевізних документів встановлено, що накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Пунктами 4.1., 4.3. цих же правил встановлено, що заповнення накладної під час перевезення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил, у разі складання акта в графі 49 "Відмітки залізниці" залізницею зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено. Пунктом 5.5. цих же Правил встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правилами складання актів (ст. 129 Статуту) встановлено, що:

п. 1 - при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 N 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за N 165/3458);

п. 2 - комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема, як невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах;

п. 8. - комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу. Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів;

п. 10. - комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці (пункт 10 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 р. N 138);

п. 12. - якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів визначено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 року N 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за N 340/16356, затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги. Згідно з п.4.1. Наказу, для визначення плати за перевезення та зборів приймається округлена до повних тонн загальна маса вантажу, зазначена в перевізних документах. До загальної маси вантажу включаються маса упаковки вантажу (тари), піддонів, додаткового обладнання і разових реквізитів (підкладки, бруски, прокладки тощо), використаних при перевезенні. Якщо перевіркою під час перевезення або на станції призначення встановлено, що фактична маса вантажу більше від зазначеної відправником у перевізних документах (крім випадків завантаження вагона понад його вантажопідйомність, виявленого під час перевезення), то для розрахунку плати за перевезення приймається маса, визначена на підставі округленої до повних тонн загальної фактично виявленої маси. У цьому випадку станція призначення вносить до перевізних документів зміни у відомості про масу вантажу за підписами працівника станції та вантажоодержувача і здійснює розрахунки від станції відправлення (або прикордонної) до станції призначення за розрахункову масу фактично перевезеного вантажу.

Частини 1, 2 статті 24 Статуту залізниць України визначають, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Стаття 122 Статуту залізниць України встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, види штрафних санкцій визначено главами 24, 26 ГК України. За їх змістом, зокрема, відповідно до норм статей 216, ч. 1, 217 ч.ч. 1, 4, 218 ч.ч. 1, 2, 230 ч. 1, 232 ч. 3 ГК України, господарську санкцію у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За змістом статей 43 ч. 3, 47, 43 ГПК України:

господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства;

судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи;

господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалою суду від 04.08.2014 року (в протоколі судового засідання) в задоволенні клопотання позивача про призначення економічної (товарознавчої експертизи відмовлено за відсутністю дійсної потреби в ній (а.с. 107, 110-111).

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

Таким чином, із вищенаведених обставин справи вбачається, що розділ Д комерційного акта оформлений з порушенням Правил складання актів, оскільки підписаний іншими службовими особами, ніж зазначено в п. 10 Правил. Проте, суд вважає, що сама наявність лише цього порушення при його складанні, при умові повного виконання позивачем інших правил перевезення вантажу, на достовірність акта, як одного з доказів вчинення спірного порушення у сфері господарювання, не впливає.

Відтак, з врахуванням обставин справи та вищенаведених приписів законодавства суд вважає, що при обставинах що склалися, вимога позивача про стягнення з відповідача спірного штрафу є обґрунтованою, доказаною, розрахунок розміру штрафу судом перевірено і визнано вірним, у звязку з чим позов задовольняє повністю. Заперечення відповідача не спростовують події вчинення ним спірного правопорушення, докази, якими позивача обґрунтовує обставини вчинення цього правопорушення суд вважає належними і допустимими, тому заперечення відповідача визнає безпідставними і їх відхиляє.

На підставі статті 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Камянське лісове господарство», місцезнаходження: 20800, Черкаська область, м. Камянка, вул. Леніна, 8, , на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, , в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1, , 64305 грн. штрафу, 1378 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання повного тексту.

Повний текст рішення підписано 15.06.2016 року.

Суддя В.М. Грачов