РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016Справа №910/6600/16

За позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега»

До відповідача приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

Про відшкодування 5655,11 грн. шкоди в порядку регресу

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Грабовський О.О. (за дов.)

від відповідача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування 5655,11 грн. шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Позивач перерахував своєму страхувальнику 11155,12 грн. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування 11155,12 грн.. Оскільки відповідач задовольнив вимогу частково на суму 5500,01 грн., він повинен відшкодувати позивачеві ще 5655,11 грн. (11155,12-5500,01-0).

Суд своєю ухвалою від 13.04.2016 порушив провадження у справі № 910/6600/16.

У поданому до суду відзиві відповідач відхилив позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що розмір шкоди розрахований позивачем на підставі рахунку-фактури № АР-001102 від 13.08.2015 на суму 11155,12 грн., складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Авторесурс», яке не є оцінювачем в розумінні визначень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Водночас вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складає 5500,01 грн. (звіт № 252/12/15Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 27.12.2015 оцінювачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.). Відповідач перерахував позивачеві до подачі позову до суду 5500,01 грн. (5500,01-0).

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника відповідача об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

20.01.2015 приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 011-07-1543-10 (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Сеат», державний номер НОМЕР_1.

09.08.2015 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сеат», державний номер НОМЕР_1, та автомобіля «Ніссан», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Згідно з постановою Вишгородського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2015 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є водій ОСОБА_4

Майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Ніссан», державний номер НОМЕР_2, застраховані приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» за полісом № АЕ/3064399 (далі Договір-2).

Сума франшизи за Договором-2 - 0 грн., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50000 грн.

Згідно зі страховим актом від 10.11.2015 до виплати підлягає 11155,12 грн., які позивач перерахував товариству з обмеженою відповідальністю «Авторесурс» на підставі рахунку-фактури № АР-001102 від 13.08.2015 на суму 11155,12 грн..

Позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою на суму 11155,12 грн..

Відповідач відшкодував позивачеві 5500,01 грн., посилаючись на звіт № 252/12/15Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного 27.12.2015 оцінювачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

За твердженням позивача, відповідач повинен відшкодувати йому ще 5655,11 грн. (11155,12-5500,01-0).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в даному випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механічними, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст даної статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування», і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача страхувальнику шкоди (суброгація).

Однак, даними нормами не визначено межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто розмір страхової суми, яку страховик зобов'язаний виплатити. З огляду на це посилання позивача на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» як на законодавчі приписи, які покладають на відповідача обов'язок сплатити всю суму відновлювального ремонту, є безпідставним, оскільки обов'язок з відшкодування шкоди не є предметом правового регулювання цих норм. Крім того, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною і її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Відповідальність страховика полягає у виконанні обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником, у межах страхових сум. Межі страхового відшкодування, тобто розмір грошової суми, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, визначаються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідним страховим полісом, що є єдиною формою внутрішнього договору страхування.

Шкода є економічною кількісною категорія, що виражає вартість збитків. Встановлюючи межі відшкодування шкоди, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначає порядок визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, що її заподіяла.

За загальним правилом, яке наведено у ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Витрати, які є складовою шкоди як вартісного вираження збитків при пошкодженні транспортного засобу і підлягають відшкодуванню, визначенні ст. 29 Законом України «Про страхування», витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід розмежовувати реальні збитки, заподіяні транспортному засобу, які фактично поніс страховик і право на які у нього виникло на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», та збитки у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, обов'язок відшкодування яких виник у страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001, № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Отже, розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов'язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на це, забезпечення наданого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов'язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов'язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Підсумовуючи викладене, у позивача до відповідача виникло право вимагати відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля Сеат», державний номер НОМЕР_1, розмір яких повинен визначатись з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

З огляду на викладене, у позивача виникло право вимоги до відповідача на суму 5500,01 грн..

Оскільки 5500,01 грн. відповідач сплатив позивачеві до подачі позову до суду, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 16.06.2016.

Суддя С. А. Ковтун