ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Справа № 926/564/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддів:Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015
у справі№ 926/564/15 Господарського суду Чернівецької області
за позовомЗаступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці
до1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача1. Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, 2. Відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, 3. Публічного акціонерного товариства "ЕК Чернівціобленерго"
проспонукання виконати певні дії: демонтаж самовільно зведеного приміщення

в судовому засіданні взяли участь представники :

- - позивача-1Рудник Ю.М.
- - позивача-2Покора С.П.
- - відповідача-1не з'явився
- - відповідача-2ОСОБА_8
- - третьої особи-1не з'явився
- - третьої особи-2не з'явився
- - третьої особи-3не з'явився
- - ГПУГолуб Є.В.

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, за участю третіх осіб - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, Відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, Публічного акціонерного товариства "ЕК Чернівціобленерго", в якій просив суд зобов'язати відповідачів демонтувати самочинно зведений 3-й поверх за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.06.2015 (суддя Дутка В.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 (у складі головуючого судді Марка Р.І., судді: Желіка М.Б., Костів Т.С.) у даній справі в позові відмовлено повністю. Судові рішення мотивовані тим, що недоведеністю та необґрунтованістю позову.

Не погоджуючись рішеннями судів, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на не правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про розгляд касаційної скарги без участі їх представників судом задоволені.

У відзиві на касаційну скаргу Міністерство оборони України підтримує доводи касатора і просить суд задовольнити його скаргу у повному обсязі.

Фізична особи-підприємець ОСОБА_4, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, Відділ охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, Публічне акціонерне товариства "ЕК Чернівціобленерго" не скористались правом, наданим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), не надіслали свої відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Відділ охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, Публічне акціонерне товариства "ЕК Чернівціобленерго" не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за гр. ОСОБА_5 зареєстровано право приватної власності на нежитлову будівлю загальною площею 719, 40 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.03.2010, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 05.02.2015.

05.01.2013 між Приватним підприємцем ОСОБА_5, як орендодавцем, та Приватним підприємцем ОСОБА_4, як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування (оренду) під кафе частину нежитлового приміщення 191,8 кв. м., із загальної площі 719,4 кв. м., розташованого на третьому поверсі за вказаною адресою.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 13.03.2003 у справі № 2/14 визнано право державної власності на правах оперативного управління за Міністерством оборони України в особі 29 гарнізонного будинку офіцерів м. Чернівці на будівлю літ. "А" загальною площею 11 878 кв. м, будівлю літ. "Б" загальною площею 68,6 кв. м на АДРЕСА_2. Дане приміщення є пам'яткою архітектури місцевого значення і відповідно до охоронного договору № 40 від 07.07.2010 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці взяв на себе зобов'язання щодо його охорони.

Колегія суддів дійшла до висновку, що прийняті у справі судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд з наступних підстав.

Відповідно до статті 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Статтею 20 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, яка діяла на час подання позову) При виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Статтею 361 цього Закону (в редакції, яка діяла на час подання позову) визначено підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За приписами статті 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

В резолютивній частині вказаного рішення зазначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У справах, порушених за позовною заявою прокурора, орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, згідно зі статтею 29 ГПК набуває статусу позивача.

При цьому, у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У пункті 3. своєї постанови "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" № 7 від 23.03.2012 пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Звертаючись з даним позовом до суду в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, прокурор посилався на те, що 29 Гарнізонний будинок офіцерів перебуває в державній власності та знаходиться в оперативному управлінні позивача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, а порушення відповідачем будівельних норм і правил завдало і продовжує завдавати шкоди інтересам держави.

Обґрунтовуючи свій позов прокурор посилається на те, що на території скверу впритул до будівлі будинку офіцерів збудована 3-х поверхова будівля чим порушені протипожежні та санітарні норми експлуатації вказаної будівлі, а саме: під забудовою залишився каналізаційний колодязь до якого підключений основний вивід каналізації з будівлі; прибудовою закриті вікна трьох приміщень другого поверху будівлі, що не дає змоги використовувати вказані приміщення за їх призначенням, окрім цього не можливе використання за призначенням ще трьох приміщень на третьому поверсі, вікна яких частково закриті прибудовою, чим порушуються протипожежні та санітарні норми; також дана прибудова в рівні підлоги другого поверху впритул примикає до зовнішньої несущої стіни що буде призводити до її замокання; окрім вказаних порушень, даною прибудовою порушений первісний зовнішній вигляд будівлі, як культурної спадщини. Про недопустимість зміни первісного зовнішнього вигляду вказувалось в листах відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради.

Відповідно до листа Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області від 13.05.2013 виконання будівельних робіт з надбудови третього поверху над нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 розпочато без дозвільних документів.

В обґрунтування свого позову прокурор, серед іншого, посилався на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 386, 391 ЦК України, які визначені ним як матеріально-правова підстава позову щодо захисту права власності (т.1., а.с.10).

З аналізу зазначених правових норм випливає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Зазначена матеріально-правова підстава позову судами попередніх інстанції не розглянута. Оскаржені судові акти не містять щодо цієї підстави позову ніяких правових висновків. Таким чином фактично позов в цій частині не розглянуто.

Отже, висновки судів про те, що позивачі у справі не є особами, які уповноважені звертатися до суду із даним позовом колегія вважає помилковими, оскільки власник майна має право звернутися до суду з позовом про захист свого права власності.

Крім того, відхиляючи доводи прокурора про факт самочинного будівництва, порушення будівельних, протипожежних норм і правил суди попередніх інстанцій зробили висновок про те, що вони мають характер припущень. Однак суди не врахували, що предметом спору у цій справі є саме захист права власності позивача, який вважає, що спірне будівництво здійснено з порушеннями установлених державних норм і правил та впливає на його об'єкт права власності, значно погіршуючи його якісні показники, створюючи небезпеку при його експлуатації, у зв'язку з чим, порушуються його права як власника на мирне володіння майном.

Як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій не вчиняли процесуальних дій щодо призначення судової експертизи з питань, які входять до предмета доказування та потребують спеціальних знань, з урахуванням правил оцінки належності та допустимості доказів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини при з'ясуванні питання щодо порушення положень ст. 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід з'ясовувати наступні питання: 1) чи є в справі власність або володіння майном у розумінні ст. 1 Протоколу Конвенції ? 2) Чи мало місце втручання у право мирного володіння майном ? Чи здійснене втручання в "інтересах суспільства" ? Чи відповідає втручання принципу правової визначеності ? Чи дотримано "справедливий баланс" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном ?

Суди попередніх інстанцій розглядаючи цей спір не зазначили своїх рішеннях висновків із вказаних питань.

В той же час, в статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий суд, зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави визнати рішення судів попередніх інстанцій такими, що повністю відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 (із змінами і доповненнями) рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень). Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскаржувані судові рішення таким вимогам не відповідають.

Відповідно до пункту 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати все вищевикладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін. В залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 та рішення Господарського суду Чернівецької області від 22.06.2015 у справі № 926/564/15 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

Т. Б. Данилова