КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 52/679

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.02.2016

у справі № 52/679 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»,

до Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-2»,

про стягнення 39 555,10 грн,

за участю представників:

від позивача: Березова І.Г. - представник (довіреність №16 від 12.04.2016); відповідача: Лямпарська Г.Ф. - голова правління (протокол №2 від 04.12.2006),

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі - ВАТ «АК «Київводоканал», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-2» (надалі - ЖБК «Квазар-2», відповідач) про стягнення 39 555,10 грн, з яких 28 883,44 грн основного боргу та 10 671,65 грн інфляційних втрат, зумовлених неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати отриманих послуг за договором від 02.04.1999 №6554/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-2» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1 853,82 грн інфляційних втрат, 106,92 грн державного мита та 31,86 грн витрат на сплату інформаційного-технічного забезпечення судового процесу. Провадження у справі в частині стягнення 8 688,70 грн основного боргу припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 у складі: головуючий суддя Коршун Н.М., судді Алданова С.О., Дикунська С.Я. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 11.04.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 № 09-52/805/16, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Коршун Н.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи, за яким справа №52/679 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження визначеною колегією суддів та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2016.

У судовому засіданні 25.05.2016 було оголошено перерву до 08.06.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

08.06.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (в тексті договору - постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Квазар-2» (в тексті договору - абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення від 02.04.1999 №6554/4-08 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент - сплатити за вищезазначені послуги згідно умов договору та правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 01.07.1994 № 65 (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 2.1. договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає чинним стандартам, та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично-допустимих концентрацій шкідливих речовин.

Абонент відповідно до пункту 2.2. договору сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів, сплата відповідачем послуг здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Пунктами 3.6., 3.7. договору передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, у пятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобовязаний у пятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів, направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки розрахунків та підписання відповідного акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Договір укладається строком з 02 квітня 1999 року по 02 квітня 2009 року та набуває чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 5.1. договору).

Місцевий господарський суд дав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору та правильно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення між ПАТ «АК «Київводоканал» та ЖБК «Квазар-2» договору надання послуг було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В оскаржуваному рішенні місцевий суд обґрунтовано зазначив, що порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації у спірний період регулювався Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 01.07.1994 № 65.

Відповідно до пункту 1.10. вказаних Правил рахунки за воду складаються на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті. Тарифи на користування послугами встановлюються відповідно до чинного законодавства України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентом.

Пунктом 11.1. та підпунктом «а» пункту 12.3. Правил передбачено, що кількість води, використаної абонентами, визначається за показниками повірених у встановленому порядку водолічильників та інших приладів обліку, які мають бути опломбовані. Розрахунки за воду здійснюються з підприємствами (за винятком ЖЕО), як правило, один раз на місяць.

Отже, доводи апеляційної скарги про незастосування судом положень Правил №65 до спірних правовідносин є безпідставними.

Як стверджує позивач, у відповідача наявна заборгованість перед ПАТ «АК «Київводоканал» за період з 01.06.2006 по 31.05.2009 у розмірі 28 883,44 грн, з яких 8 688,70 грн - борг за послуги з водопостачання та водовідведення по коду 7-740 для потреб холодного водопостачання та 20 194,74 грн - борг за послуги з водопостачання та водовідведення по коду 7-50740 для потреб гарячого водопостачання.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом не було досліджено змісту укладеного сторонами договору судова колегія відхиляє як необґрунтовані, оскільки місцевим господарським судом було встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору від 02.04.1999 №6554/4-08 на послуги водопостачання та водовідведення, ЖБК «Квазар-2» було відкрито особовий рахунок та присвоєно код 7-740, за яким здійснюється розрахунок оплати послуг з водопостачання та водовідведення.

Крім того, позивач відкрив відповідачеві додатковий рахунок та присвоїв код 7-50740, за яким здійснюється розрахунок оплати послуг з постачання питної води, що йде на підігрів.

Проте, як вбачається зі змісту договору №6554/4-08, укладеного між сторонами, останнім не передбачено надання послуг щодо постачання відповідачеві питної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, оскільки відповідно до пункту 3.1. договору постачальником послуг не зареєстровано лічильник, який обліковує воду, що йде на підігрів, а інші договори, які б регулювали відносини між сторонами щодо постачання води, яка йде на підігрів, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із статтею 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

З огляду на викладене, позивачем необґрунтовано проведено нарахування за послуги з водопостачання щодо води, яка використовується для приготування гарячої на підставі договору №6554/4-08 від 02.04.1999 року на послуги водопостачання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 20 194,74 грн за договором від 02.04.1999 №6554/4-08 з оплати послуг постачання води, що використовується на підігрів, та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму у розмірі 8 817,84 грн, та відмову у позові в цій частині.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за спірним договором у розмірі 8 688,70 грн за період з червня 2006 року по травень 2009 року зі сплати отриманих послуг з водопостачання та водовідведення по коду 7-740.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, після звернення ПАТ «АК «Київводоканал» з позовною заявою до суду відповідачем було сплачено основний борг у розмірі 8 688,70 грн, що підтверджується поясненнями представника позивача та витягом з особового рахунку відповідача.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки відповідач сплатив суму боргу після порушення провадження у справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для припинення провадження у даній справі у частині стягнення основного боргу у розмірі 8 688,70 грн у зв'язку з відсутністю предмета спору.

При вирішенні даного питання, судом враховано правову позицію Пленуму Вищого господарського суду України, викладену в абзаці 3 пункту 4.4. постанови від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" про те, що припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Водночас у зв'язку з прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати, розмір яких на суму заборгованості по коду 7-740 становить 1 853,82 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів встановила, що місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 853,82 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 10.02.2016 у справі №52/679 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 у справі №52/679 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 у справі №52/679 залишити без змін.

3. Матеріали справи №52/679 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук