РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/6273/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
доДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
простягнення 291249142,24 грн.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - Конопліцький І.В. (представник за довіреністю);
від відповідача - Самофал Л.І. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач або НАК «Нафтогаз України») звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - відповідач або ДК «Газ України») 268194746,72 грн. інфляційних втрат та 23054395,52 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість.

Позовні вимоги мотивовані простроченням оплати відповідачем отриманого ним від позивача у 2009 році природного газу на загальну суму 351057754,09 грн. Указана сума заборгованості була стягнута на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 у справі № 910/6403/13, однак не була погашена. У зв'язку із простроченням оплати зазначеної суми коштів, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховані за період з 18.03.2013 по 25.05.2015 три проценти річних та за період з 01.04.2013 по 30.06.2015 інфляційні втрати у вище вказаних сумах.

Відповідач позов не визнав. У наданому до суду відзиві просив застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення 3% річних, а в позові відмовити повністю з наступних підстав:

- 3% річних нараховані за період з 18.03.2013 по 31.03.2013 є такими, що нараховані поза межами позовної давності;

- за розрахунками відповідача інфляційні втрати позивача за період: квітень 2013 року - червень 2015 року склали 206070901,65 грн. (нарахування відповідачем проведено виходячи окремо із кожного місяця прострочення, а не виходячи із загального індексу інфляції за увесь період прострочення);

- загалом інфляційні втрати та 3% річних нараховані з порушенням вимог Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», оскільки відповідно до ст. 2 цього Закону спірні зобов'язання слід вважати такими, що припинились в силу самого закону.

У судових засіданнях призначених на 18.05.2016 та 06.06.2016 оголошувались перерви до 06.06.2016 і 15.06.2016, відповідно.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2009 між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ДК «Газ України» (покупець) було укладено договір № 06/09-6 поставки природного газу для населення, додаткові угоди № 1 від 28.02.2009, №2 від 23.10.2009 до цього договору (далі - Договір), згідно з умовами яких НАК «Нафтогаз України» зобов'язався передати ДК «Газ України» протягом 2009 року природний газ в обсязі до 17830 млн. куб. м, відповідно до погодженого графіку, а останній - прийняти та оплатити його вартість за цінами, погодженими у розділі 4 цього договору.

Згідно з п. 2.1 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 28.02.2009 постачальник передає покупцеві у I кварталі 2009 року до 8004,0 млн. куб. м природного газу, у ІІ кварталі - до 2350,0 млн. куб. м, у ІІІ кварталі - до 1213,0 млн. куб. м, у ІV кварталі - до 6263 млн. куб. м.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання-передачі газу до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Строк дії договору відповідно до умов п. 10.1 Договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє в частині поставки газу з 1 січня до 31 грудня 2009 року, у частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Згідно з актами передачі-приймання природного газу №№ 01/09-НГУ-ГВВ/Н-1, 01/09-НГУ-ГВВ/Н-4, 01/09-НГУ-ГВВ/Н-2, 01/09-НГУ-ГВВ/Н-3 від 31 січня 2009 р., 01/09-НГУ-ГВВ/Н-3/3, 01/09-НГУ-ГВВ/Н-1/1, 01/09-НГУ-ГВВ/Н-2/2, 01/09-НГУ-ГВВ/Н-4/4 від 26 лютого 2009 р., 01/09-НГУ-ГВВ/Н-2, 02/09-НГУ-ГВВ/Н-4, 02/09-НГУ-ГВВ/Н-1, 02/09-НГУ-ГВВ/Н-3 від 28 лютого 2009 р., 03/09-НГУ-ГВВ/Н-1, 03/09-НГУ-ГВВ/Н-2 від 31 березня 2009 р., 04/09-НГУ-ГВВ/Н-1 від 30 квітня 2009 р., 05/09-НГУ-ГВВ/Н від 31 травня 2009 р., 04/09-НГУ-ГВВ/Н-2, 03/09-НГУ-ГВВ/Н-3 від 22 травня 2009 р., 06/09-НГУ-ГВВ/Н від 30 червня 2009 р., 07/09-НГУ-ГВВ/н від 31 липня 2009 р., 08/09-НГУ-ГВВ/Н від 31 серпня 2009 р., 09/09-НГУ-ГВВ/Н від 30 вересня 2009 р., 10/09-НГУ-ГВВ/РО, 10/09-НГУ-ГВВ/Н від 31 жовтня 2009 р., 11/09-НГУ-ГВВ/Н, 11/09-НГУ-ГВВ/Н-1, 11/09-НГУ-ГВВ/РО, 11/09-НГУ-ГВВ/Н-2 від 30 листопада 2009 р., 12/09-НГУ-ГВВ/Н, 12/09-НГУ-ГВВ/Н-1, 12/09-НГУ-ГВВ/РО, 12/09-НГУ-ГВВ/Н-2 від 31 грудня 2009 р., двохстороннім актом звіряння розрахунків станом на 31 грудня 2012 року стверджується факт передачі позивачем відповідачу протягом 2009 року 8,115 куб. м природного газу вартістю ,46 грн. та заборгованості відповідача по оплаті за одержаний газ станом на 18 березня 2013 р. у розмірі 351057754,09 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.10.2015 у справі №910/6403/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016, позов НАК «Нафтогаз України» до ДК «Газ України» про стягнення заборгованості за Договором було задоволено частково, та стягнуто на користь НАК «Нафтогаз України» вищезазначену заборгованість у сумі 351057754,09 грн., а у стягненні інфляційних втрат та 3% річних відмовлено з посиланням на ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» та положення ст.ст. 13, 14, 16 ЦК України.

Зазначене рішення суду на момент розгляду спору по суті не виконано, та дана заборгованість не погашена. Зворотного матеріали справи не містять.

Вище вказані обставини, встановлені у зазначеному рішенні господарського суду, відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України не потребують доказуванню.

Таким чином, судами у справі №910/6403/13 встановлено факт неналежного виконання відповідачем свого зобов'язання стосовно погашення заборгованості.

Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст. 612, ст. 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язань з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то позивачем правомірно за прострочення сплати заборгованості у сумі 351057754,09 грн. нараховуються компенсаційні (фінансові) санкції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України після стягнення судом основної суми боргу у справі №910/6403/13.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183 (за позовом ДП «Електроважмаш» до ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення суми).

Посилання відповідача на те, що спірні зобов'язанні відповідача слід вважати такими, що припинилися на підставі ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» суд не бере до уваги виходячи з наступного.

Дійсно, 04.06.2011 набрав чинності Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», дія якого поширювалася на сторін у справі (ст. 1 Закону).

Відповідно до вимог його п. 2.2 ст. 2 на умовах, визначених цим Законом, підлягала списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Указаний Закон втратив чинність 30 червня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у справі №910/6403/13 суди зазначили, що за умови належного здійснення НАК «Нафтогаз України» права на нарахування фінансових санкцій, що були предметом розгляду у справі №910/6403/13, у період до 30.06.2012, ДК «Газ України» мав право списати таку заборгованість відповідно до вимог вищевказаного Закону. Тому, з посиланням на положення ст.ст. 13, 14, 16 ЦК України, суди й відмовили у позові у цій частині.

Аналогічних висновків дійшов і Вищий господарський суд України у постановах від 29.03.2016 у справі № 910/6416/13 та від 18.05.2016 у справі № 910/9899/13, на які посилається відповідач.

Отже, суди вказали, що не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, що підпадають під дію цього Закону, нараховані станом до 30.06.2012, тобто нараховані до та під час дії цього Закону.

Разом з тим, предметом розгляду у даній справі є фінансові (компенсаційні) санкції нараховані вже після втрати чинності Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію». Відтак, посилання відповідача на цей Закон є помилковим, оскільки він не поширюється на спірні правовідносини сторін.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення сум інфляційних втрат та процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України випливає, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється за весь час прострочення.

Позивачем здійснено нарахування 3% річних за період з 18.03.2013 до 25.05.2015.

З даним позовом до суду позивач звернувся 31.03.2016, про що свідчить відбиток штемпеля на позовній заяві.

Таким чином, 3% річних нараховані за період: 18.03.2013 - 31.03.2013, є такими, нарахування яких здійснено поза межами позовної давності.

Обставин які б зупиняли або переривали цей строк позовної давності, а також поважність причин його пропуску, судом встановлено не було.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем у відзиві на позов, а його представником у судовому засіданні було заявлено таку заяву про застосування строків позовної давності щодо нарахованих 3% річних.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, у стягненні 3% річних нарахованих до 31.03.2013 включно слід відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності.

У решті позовні вимоги про стягнення 3% річних нарахованих за період: 01.04.2013 - 25.05.2015 підлягають задоволенню за наступним розрахунком, здійсненим судом.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
351057754.0901.04.2013 - 25.05.20157853 %22650438.65

Судом перевірено надані сторонами розрахунки інфляційних втрат та здійснено власний розрахунок. Цей розрахунок здійснений судом в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» із дотриманням рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, а також постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.04.2013 - 30.06.754.091.46.65

Тому, позов підлягає частковому задоволенню у вище вказаних сумах.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзиві, а також письмових і усних поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 31301827) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 200778,65 грн. (двадцять два мільйони шістсот п'ятдесят тисяч чотириста тридцять вісім гривень 65 копійок) 3% річних, 268194746,65 грн. (двісті шістдесят вісім мільйонів сто дев'яносто чотири тисячі сімсот сорок шість гривень 65 копійок) інфляційних втрат, а також 206413,31 грн. (двісті шість тисяч чотириста тринадцять гривень 31 копійку) судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.2016

СуддяСташків Р.Б.