РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016Справа №910/7602/16
За позовом: Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про: стягнення 67 971,50 грн.

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники :

Від позивача: Боката А.В. - представник за довіреністю;

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 67 971,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.16 року порушено провадження у справі №910/7602/16.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач надані позивачем житлово-комунальні послуги не оплатив, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 67 971,50 грн, з яких 40 413,10 грн - сума основного боргу, 25 079,81 грн - інфляційні втрати, 2 478,59 грн - 3 % річних.

В судовому засіданні 07.06.16р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення відповідача про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання представника відповідача, достатність матеріалів для прийняття рішення по суті, суд, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України, розглядає справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 3.1. Статуту комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, затвердженого рішенням XXII сесії Дніпровської районної у місті Києві ради V скликання від 29.09.2009 року №399 (далі - Статут) підприємство створене з метою забезпечення управління комунальним житловим фондом, ефективної експлуатації жилих і нежилих приміщень, будинків та споруд, іншого майна комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, задоволення потреб споживачів щодо надання їм житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.3.2. Статуту основними напрямками діяльності підприємства є:

3.2.1.Надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3.2.2. 3абезпечення на підставі укладених договорів між споживачами, виробник виконавцями послуг з транспортування холодної, гарячої води, стоків та теплової єні опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах та збір платежів від споживачів зазначених послуг на користь виконавців послуг згідно з договорами;

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є орендарем нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору оренди нерухомого майна №1429/1 від 03.02.2010р. та споживає комунальні послуги, які надає виконавець комунальних послуг КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що у період з 01.10.2012 р. по 30.09.2014 р. відповідачем фактично споживалися комунальні послуги, які відповідачем оплачені частково, в зв'язку з чим заборгованість останнього склала 40 413,10 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги ».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги » передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з водопостачання і водовідведення у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

(Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі №916/3566/13).

Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення послугами централізованого опалення та холодного та гарячого водопостачання КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва як виконавцем житлово-комунальних послуг було укладено договори з виробниками житлово-комунальних послух. Зокрема, Договір на постачання теплової енергії в гарячій воді №430025 від 01.10.2012 року, укладеним між енергопостачальною організацією ТОВ «Євро-Реконструкція» та КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та Договір на послуги водопостачання та водовідведення №02723/2-04 від 08.07.2003р.

До позовної заяви позивачем було додано облікові картки (табуляграми) за весь спірний період від виробників послуг. Дані облікові картки (табуляграми), наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг Позивачеві, є розрахунками послуг з централізованого опалення та холодного водопостачання та підтверджують фактичне споживання комунальних послуг відповідачем у період з 01.10.2012 р. по 30.09.2014 р. у приміщенні розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що фактичне споживання відповідачем комунальних послуг підтверджується матеріалами справи, а відтак, враховуючи норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у відповідача виникає обов'язок щодо оплати спожитих комунальних послуг.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 18 та 20 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р. "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення" (далі - постанова КМУ № 630 від 21.07.2005 р.) плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідачем доказів оплати спожитих послуг, а саме вартості опалення, водопостачання, у встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р. строк суду не надано., в зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 40 413,10 грн суми боргу за спожиті комунальні послуги.

Також, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 2 478,59 грн., інфляційні втрати в розмірі 25 079,81 грн. за загальний період з листопада 2012 року по 29.02.2015р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в зв'язку з порушенням відповідачем грошового зобов'язання позивач має право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму наявної заборгованості.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню в розмірі 2 478,59 грн. та вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 25 079,81 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03026, АДРЕСА_2, реєстраційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м.Київ, вул.Челябінська, буд.9-Г, ) 40 413 (сорок тисяч чотириста тринадцять) грн 10 коп - суми боргу, 3% річних у розмірі 2 478 (дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн 59 коп, інфляційні втрати в розмірі 25 079 (двадцять п'ять тисяч сімдесят дев'ять) грн 81 коп та 1378 (тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп - витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено: 08.06.2016 р.