ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016 року Справа № 904/632/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Дармін М.О.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №73 від 03.03.2015р., представник

від позивача: Нестеченко Д.С., договір про надання юридичної допомоги №б/н від 01.10.2014р., адвокат

від відповідача-1: ОСОБА_7, довіреність №03/01-16 від 04.01.2016р., представник

від відповідача-2: ОСОБА_7, довіреність №1041 від 14.08.2007р., представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/632/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд", м.Нікополь, Дніпропетровська область

відповідача-2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення завданої шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/632/15 (суддя Петрова В.І.) відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення завданої шкоди в порядку регресу у розмірі 27876,00 грн. солідарно. Судові витрати у справі покладено на позивача.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що відповідно до норм статей 1191 Цивільного кодексу України та статті 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки за третю особу, має право на зворотну вимогу (регрес) до цієї особи, проте встановлені судом спірні обставини вказують на те, що вимоги позивача не є регресними.

Позивач (ФОП ОСОБА_4.), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/632/15, подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на те, що це рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача-1 (ТОВ "Торговий дім "Голівуд") та відповідача-2 (ФОП ОСОБА_5.) завдану шкоду у розмірі 27876,00 грн. солідарно.

В обґрунтування вимог у апеляційній скарзі позивач вказує на те, що вирішуючи спір суд не з'ясував фактичні обставини справи, не перевірив належним чином доводи та заперечення сторін, не дав вірної оцінки наданим ними доказам. Вважає, що по-перше суд, першої інстанції у своєму рішенні невірно та недостовірно відображає свідчення сторін та, виходячи з цього, робить помилкові висновки. По-друге, суд першої інстанції не перевірив належним чином доказову базу та не врахував усі докази у сукупності, що призвело до хибних висновків при прийнятті рішення. І, по-третє, суд невірно застосував норми матеріального права, що також призвело до невірного вирішення спірного питання при прийнятті рішення по суті.

Відповідач-1 (ТОВ "Торговий дім "Голівуд") у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача, заперечує на її задоволенні. Вважає, що в матеріалах справи відсутні підстави для скасування оскарженого рішення, передбачені статтею 104 ГПК України.

Представник відповідача-2 (ФОП ОСОБА_5.) у судових засіданнях підтримав доводи відповідача-1, заперечував на задоволенні апеляційної скарги з тих самих підстав, що наведені відповідачем-1.

В судовому засіданні 16.05.2016р. оголошувалась перерва до 23.05.2016р.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.05.2016р. судове засідання, призначене на 23.05.2016р., було відмінене через неможливість продовжити розгляд справи визначеним складом суду у зв'язку з відрядженням одного з суддів колегії - судді Дарміна М.О., а розгляд справи призначений в судовому засіданні на 06.06.2016р. о 13:00 год.

В судовому засіданні 06.06.2016р. був завершений розгляд даної справи та оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів справи, 19.07.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" (сторона-1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Акцепт" (сторона-2) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (сторона-3) уклали договір про сумісну діяльність, за умовами якого (розділ 1) сторони зобов'язались шляхом об'єднання зусиль спільно діяти у сфері розвитку торгівлі та послуг для мешканців міста Нікополь та Нікопольського району для досягнення перелічених у договорі спільних цілей.

За положеннями п.п.3.1., 3.4., 5.1. договору про сумісну діяльність сторона-1 зобов'язується звільнити та надати в термін 7 днів з дня підписання даного договору існуюче приміщення площею 187 м2, розташоване за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 32а, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд"; оформити договір оренди зі стороною-3 в термін 7 днів з дня підписання даного договору; зі свого боку, сторона-3 зобов'язується прийняти приміщення та оформити договір оренди зі стороною-1 в термін 7 днів з дня підписання даного договору.

26.07.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" (наймодавець) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (наймач) підписали договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна (далі - договір), відповідно до умов якого з метою ефективного використання нерухомого майна та на виконання раніше підписаного договору про спільну діяльність наймодавець передає, а наймач приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно, що належить наймодавцю і знаходиться на балансі наймодавця, а саме - частину нежитлового приміщення (майно) загальною площею 187,0 м2, яке розташоване за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 32а.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що майно передається в найм (оренду) з метою використання його під розміщення магазину товарів для ремонтно-оздоблювальних робіт, товарів та обладнання для дому.

За п.2.1. договору наймач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п.8.1. договору його укладено на термін з 26.07.2006р. до 31.12.2009р. включно.

04.01.2007р. між фізичною особою ОСОБА_6 (депонент) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (виконавець) був укладений договір відповідального зберігання з правом користування, за умовами якого депонент зобов'язався передати, а виконавець прийняти на відповідальне безкоштовне зберігання майно, що є приватною власністю ОСОБА_6

Згідно п.1.2. договору відповідального зберігання депонент передає майно виконавцю згідно акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору. Передача майна здійснюється за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 32а, приміщення магазину "Квадратний метр".

За п.1.3. договору відповідального зберігання вартість майна, переданого на зберігання, визначається згідно акту приймання-передачі, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 1.4. договору відповідального зберігання визначено строк зберігання: до 31.12.2009р.

05.01.2007р. за актом приймання-передачі виконавець прийняв від депонента на відповідальне зберігання торгово-виставкове обладнання та оргтехніку на загальну суму 27600,00грн.

Зазначене майно було передано депонентом в магазині "Квадратний метр" у будинку 32а по вул. Електрометалургів у м. Нікополь Дніпропетровської області.

Відповідно до п.2 договору відповідального зберігання виконавець зобов'язаний: вжити усі необхідні заходи для забезпечення зберігання майна в належному стані у період дії даного договору; нести повну відповідальність за втрату або пошкодження майна депонента, яке знаходиться у нього, незалежно від причин пошкодження або втрати, з моменту отримання майна від депонента до закінчення строку його зберігання.

10.10.2013р. Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області розглянув справу за позовом ОСОБА_6 (депонент) до ОСОБА_4 (виконавець) про відшкодування вартості майна, яке було передане останньому за договором відповідального зберігання з правом користування від 04.01.2007р. Вказаним рішенням з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_6 вартість переданого на відповідальне зберігання майна у розмірі 27600,00 грн. та судові витрати у розмірі 276,00грн., оскільки ОСОБА_4 не зберіг майно належним чином. У цьому рішенні суд послався на факт щодо обмеження Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" доступу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до приміщення за адресою: вул.Електрометалургів, 32а у м. Нікополь.

Позивач вважає, що оскільки він відшкодував ОСОБА_6 збитки у розмірі 27600,00грн., то має право стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 27876,00грн. солідарно, з вини яких були спричинені збитки.

Як на правові підстави заявлених позовних вимог позивач послався на частину 1 статті 1191 Цивільного кодексу України та статті 228 Господарського кодексу України.

Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов'язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб'єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Відмовляючи позивачеві у позові про стягнення шкоди в порядку регресу, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки відповідно до вказаних законів учасник господарських відносин, який відшкодував збитки за третю особу, має право на зворотню вимогу (регрес) до цієї особи, вимоги позивача, з урахуванням викладеного, не є регресними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Причиною спору є питання чи є відповідачі у даній справі (ТОВ "Торговий дім "Голівуд" та ФОП ОСОБА_5.) особами причетними до спричинення шкоди ФОП ОСОБА_6 у зв'язку із втратою належного йому майна та відповідно чи набув позивач у даній справі (ФОП ОСОБА_4.) права на відшкодування в порядку регресу шкоди, що була відшкодована ним ФОП ОСОБА_6

Частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частина 1 статті 936 Цивільного кодексу України визначає, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини 1 статті 950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Частина 1 статті 951 Цивільного кодексу встановлює, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Зі змісту наведених вище положень статей 936, 950 та 951 Цивільного кодексу України випливає, що відшкодування вартості втраченого майна у разі його втрати здійснюється на загальних підставах, які встановлені для відшкодування шкоди.

Стаття 1191 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, у свою чергу до зберігача майна, який відшкодував вартість втраченої речі, переходить право зворотної вимоги до особи, безпосередньо винної у втраті такого майна.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. у цивільній справі №182/5328/13-ц встановлений розмір збитків у сумі 27600,00 грн., які були завдані поклажедавцю (ОСОБА_6Є.) та підлягають відшкодуванню за рахунок зберігача (ОСОБА_4.), та причини, які спричинили ці збитки, а саме незбереження майна внаслідок обмеження ТОВ "Торговий дім "Голівуд" до приміщення, де знаходилось це майно.

Відповідачі зазначених вище фактів, що були встановлені судом під час розгляду цивільної справи, у даній справі не спростували, доказів повернення позивачеві спірного майна або відшкодування його вартості господарському суду не надали.

Як свідчать матеріали даної справи ТОВ "Торговий дім "Голівуд" зверталось з апеляційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. у справі №182/5328/13-ц. До цієї скарги приєднався також ФОП ОСОБА_5 Але за наслідками перегляду справи ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015р. це рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2015р. касаційна скарга ТОВ "Торговий дім "Голівуд" також залишена без задоволення, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015р. залишені без змін.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, у вирішенні питання, чи передавав ОСОБА_6 на зберігання ФОП ОСОБА_4. спірне майно загальною вартістю 27600,00 грн., чи належало це майно ОСОБА_6, та з яких причин це майно не повернуто останньому - слід виходити з того, що такі факти вже встановлені рішенням суду у цивільній справі між цими ж сторонами та за участю ТОВ "Торговий дім "Голівуд", мають преюдиційне значення, а тому не потребують доказуванню у даній справі.

До того ж, обставини щодо приналежності ОСОБА_6 спірного майна, його складу та вартості, передачі цього майна на зберігання ФОП ОСОБА_4 та зникнення цього майна після захоплення приміщень відповідачами у даній справі, що були встановлені в рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. у справі №182/5328/13-ц та в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.08.2015р., якою це рішення залишено без змін, підтверджуються доказами, наданими у даній господарській справі.

Встановлені у рішенні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. у справі №182/5328/13-ц обставини та надані у даній справі докази надають підстави господарському суду вважати спірне майно таким, що було втрачено з вини обох відповідачів як ТОВ "Торговий дім "Голівуд", так і ФОП ОСОБА_5, оскільки останній, як фізична особа, є засновником та керівником ТОВ "Торговий дім "Голівуд".

Відсутність між відповідачами (заподіювачами шкоди) та ОСОБА_6 (потерпілим) зобов'язальних відносин з приводу майна, що було втрачено, не означає, що між ними не існувало ніяких цивільно-правових відносин. Вони перебували в абсолютних цивільних правовідносинах, змістом яких є абсолютне суб'єктивне цивільне право та абсолютний суб'єктивний цивільний обов'язок, до яких зокрема відноситься право власності. Оскільки абсолютне суб'єктивне право охороняється від усіх і кожного, то кореспондуючий юридичний обов'язок також покладається на всіх та кожного. Абсолютний юридичний обов'язок характеризується пасивністю, його змістом є необхідність утримуватися від порушення чужого абсолютного суб'єктивного права. Невиконання такого обов'язку завжди призводить до порушення чужого суб'єктивного права і за наявності передбачених законом інших підстав породжує деліктне зобов'язання.

Зі своєї сторони позивач (ФОП ОСОБА_4.) мав обов'язок перед ОСОБА_6 із забезпечення збереження належного останньому майна, який виник із договору зберігання, який серед інших обов'язків передбачав також й зобов'язання нести повну відповідальність за втрату чи пошкодження майна Депонента, що знаходиться у нього, незалежно від причини пошкодження або втрати, з моменту отримання майна від Депонента за першою вимогою в 10 - денний строк (пункт 2.1.2. Договору відповідального зберігання з правом використання від 04.01.2007р.).

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (стаття 1166 Цивільного кодексу України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Дослідивши спірні обставини, колегія суддів доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено існування усіх наведених вище складових правопорушення, що було допущено обома відповідачами відносно належного ОСОБА_6 майна.

Відповідно до статті 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Під спільним заподіянням шкоди слід розуміти єдність дій співзаподіювачів, яка полягає в такому їх взаємозв'язку, коли кожна дія і всі у сукупності дії є необхідною причиною сумісної (неподільної) шкоди.

Частина 1 статті 96 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 Цивільного кодексу України).

Наявні в матеріалах даної справи Статут ТОВ "Торговий дім "Голівуд", Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджують те, що ОСОБА_5 є виконавчим органом - директором ТОВ "Торговий дім "Голівуд" і водночас з січня 2001 року здійснює господарську діяльність, як фізична особа підприємець.

Встановлені вище обставини свідчать, що спірні правовідносини між сторонами даного спору виникли саме у сфері їх господарської діяльності, що не дає змоги відокремити дії ОСОБА_5, як виконавчого органу ТОВ "Торговий дім "Голівуд", від його дій як фізичної особи-підприємця.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами позивача, що спричинення шкоди було спричинено спільними діями обох відповідачів у даній справі, а тому ці особи мають нести солідарну відповідальність за її відшкодування перед потерпілим та позивачем, як особою яка здійснила таке відшкодування та набула права на відшкодування цієї шкоди в порядку регресу.

Щодо визначення обсягів такого відшкодування колегія суддів звертає увагу, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення на його користь солідарно з обох відповідачів грошових коштів на відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 27876,00 грн., тобто в більшому розмірі ніж вартість відшкодованого майна, що визнано судом, як втрачене з вини відповідачів у даній справі, на суму 276,00 грн. - додаткових витрат, понесених ОСОБА_6 на сплату судового збору за розгляд Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області справи №182/5328/13-ц.

На підтвердження виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2013р. у справі №182/5328/13-ц позивач надав заяву ОСОБА_6, якою останній засвідчив отримання від ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 27876,00 грн. на виконання означеного рішення суду, та постанову Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції від 10.02.2014р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2672, виданого 25.10.2013р. на примусове виконання цього рішення.

Таким чином, слід визнати, що позивачем у даній справі доведений факт того, що ним понесені реальні витрати у сумі 27876,00 грн.

Проте колегія суддів вважає, включення позивачем у даній справі до суми, яка підлягає відшкодуванню в порядку регресу, судових витрат у іншій судовій справі, є неправомірним. Доказів та відповідного правового обґрунтування щодо таких своїх дій позивач у даній справі не надав. Тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині (на суму 276,00 грн.) - є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, що місцевий господарський суд вірно встановив обставини, які спричинили спір між сторонами, проте неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого прийняв незаконне рішення.

Доводи відповідачів у даній справі колегія суддів вважає такими, що не спростовують наведених вище висновків.

Дійсно матеріалами даної справи підтверджено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015р. у справі №904/4732/15 договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 26.07.2006р. визнано неукладеним, таким, який не зумовив виникнення прав та обов'язків сторін, оскільки був підписаний між сторонами без додержання встановлених законом вимог, наявність яких безпосередньо впливає на дійсність такого договору (спірний договір не посвідчений нотаріально, його державна реєстрація не була проведена). Проте така оцінка правовідносин сторін за договором оренди нерухомого майна, не спростовує факту вчинення сторонами дій спрямованих на виконання цього договору протягом певного часу, як і не спростовує факту отримання позивачем у даній справі майна від ОСОБА_6 за іншим договором, а саме договором відповідального зберігання з правом користування від 04.01.2007р.

Надані позивачем до матеріалів даної справи докази його господарської діяльності у приміщенні зазначеного магазину у період часу, що передував захопленню належного ОСОБА_6 майна також додатково підтверджують факт дійсного існування спірного майна, вартість якого до відшкодування вже визначена рішенням суду загальної юрисдикції та має преюдиційне значення у даному спорі.

На розгляді господарського суду Дніпропетровської області вже перебув спір між цими ж сторонами за позовом ФОП ОСОБА_4 до ТОВ "Торговий дім "Голівуд" та до ФОП ОСОБА_5 про стягнення з останніх на свою користь 91312,16 грн. завданої шкоди та визнання договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 26.07.2006р. дійсним. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015р. у справі №904/4732/15, яке було залишено без змін, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р., в задоволенні такого позову було відмовлено. Залишаючи без змін означене рішення суд апеляційної інстанції погодився з тим, що позивачем не доведено перебування у вказаному приміщенні товару, на який у нього наявне право власності, його склад, кількість та вартість, як до моменту нібито порушення його прав з боку відповідачів, так і після, не доведено факту втрати (вилучення) свого майна, тобто факту понесення ним шкоди у певному розмірі; неправомірної діяльності відповідачів, підтвердженої належними доказами, яка б була в причинному зв'язку зі спричиненою шкодою. У зв'язку з наведеним суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог і в частині стягнення шкоди у сумі 91312,16 грн.

Порівнюючи предмет та підстави позову у справі №904/4732/15 із даною справою, колегія суддів встановила, що вони є різними, хоча в певній мірі й обґрунтовуються посиланнями на ті ж самі обставини та докази. Так в основу частини позовних вимог ФОП ОСОБА_4 про відшкодування збитків покладено посилання на пошкодження та втрату частини належного позивачеві майна під час захоплення відкритого позивачем в орендованому приміщенні магазину "Квадратний метр". Натомість предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди за регресними зобов'язаннями, що була спричинена ОСОБА_6. та відшкодована цій особі ФОП ОСОБА_4 За таких обставин спір, що виник між сторонами та є предметом розгляду у даній справі, підлягає розгляду по суті заявлених вимог, а при її вирішенні суд не пов'язаний правовими оцінками, які були надані під час розгляду іншої справи, та визнає лише обставини, встановлені судом в іншому спорі між тими самими особами, щодо яких встановлено ці обставини.

Як вбачається із постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.10.2015р. у справі №904/4732/15, оцінивши надані сторонами докази суд не зміг встановити належність, склад та вартість втраченого майна, а також вважав недоведеною протиправну поведінку із сторони відповідачів у спричинені шкоди, що, за висновком суду, свідчило про відсутність усіх обов'язкових елементів складу господарського правопорушення, необхідного для задоволення вимог про стягнення збитків. Проте такі висновки суду у іншій справі, що вже була розглянута судами, не позбавляють позивача права доводити обґрунтованість своїх вимог у даній справі із посиланням на ті самі та/або інші докази та обставини.

Щодо заперечень відповідачів про сплив позовної давності до вимоги позивача про відшкодування шкоди, що була відшкодована третій особі (ОСОБА_6Є.) в порядку регресу, то колегія суддів відхиляє ці доводи з наступних підстав.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 статті 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Стаття 253 Цивільного кодексу України визначає, що Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (частина 1 статті 254 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 261 Цивільного кодексу України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Основне зобов'язання було виконане позивачем перед ОСОБА_6, згідно його заяви, що слугувала підставою для закриття виконавчого провадження, - 10.11.2013р.

Відтак перебіг позовної давності за вимогами позивача за регресними зобов'язаннями до третіх осіб починається з 11.11.2013р. на час пред'явлення позову (02.02.2015р.), що є предметом розгляду у даній справі ще не сплинув.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та, керуючись повноваженнями наданими п. 2 ч.1 ст. 103 ГПК України вважає, що оскаржене у даній справі рішення місцевого господарського суду слід повністю скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 солідарно на користь позивача суму 27600,00 грн. на відшкодування шкоди в порядку регресу, а в решті вимог про стягнення суми 276,00 грн. - відмовити, як необґрунтованих.

За приписами п. 10 ч.2 ст. 105 ГПК України скасування чи зміна судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції є підставою для нового розподілу судових витрат, тому, згідно ст. 49 ГПК України, на користь позивача підлягають стягнення з відповідачів понесені ним витрати на судовий збір за подання позовної заяви до господарського суду у сумі 1827,00 грн. та у сумі 1515,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (99,01%), що становить загальну суму 3308,90 грн., яка має бути розподілена між обома відповідачами в рівних частинах, тобто по 1654,45 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 ч.1 п.2, 104 ч.1 п. 4, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016р. у справі №904/632/15 - скасувати повністю.

Прийняти нове рішення:

"Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" та фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 солідарно на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 суму 27600 грн. 00 коп. на відшкодування завданої шкоди у порядку регресу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Голівуд" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 суму 1654 грн. 45 коп. витрат на судовий збір.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 суму 1654 грн. 45 коп. витрат на судовий збір".

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 10.06.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін