КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа№ 910/2029/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Цимбаліст В.В. довіреність № 155/1/03-100 від 12.01.16

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації

на рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року

у справі № 910/2029/16 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 73 528,44 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 73528,44 грн., з яких: 66905,10 грн. основного боргу; 5474,06 грн. інфляційних втрат та 1149,28 грн. трьох відсотків річних (а.с. 3-6).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі №910/2029/16 позов задоволено частково, стягнуто з КП "Чоколівське" Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації на користь КП "Київжитлоспецексплуатація" 63 991,10 грн. плати за фактичне користування нежилим приміщенням територіальної громади міста Києва, 2 914,00 грн. компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою на якій розташований об'єкт оренди, в іншій частині позову відмовлено (а.с.138-147).

25 квітня 2016 року Комунальне підприємство "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації звернулось з апеляційною скаргою №б/н від 25 квітня 2016 року на рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі №910/2029/16, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2029/16 від 11 квітня 2016 року скасувати повністю і прийняти нове рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2029/16 від 11 квітня 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

12 травня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/2029/16 від 11 квітня 2016 року прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченка С.Г., Агрикової О.В., справу призначено до розгляду на 07 червня 2016 року.

У судовому засіданні 07 червня 2016 року представник Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судове засідання 07 червня 2016 року представник Комунального підприємства "Чоколівське" не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 595 (а.с.185).

Враховуючи викладене та ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника відповідача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Відповідно до розпорядження Представника Президента України від 14.10.1994 Р. № 976 нежилі приміщення в будинку № 5 на вул. Івана Пулюя (згідно з поверховим планом Київського міського бюро технічної інвентаризації - вул. Івана Пулюя, буд. № 5 літер А (а.с.18) у м. Києві віднесені до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплені за Державним комунальним виробничим житлово-ремонтним об'єднанням на праві господарського відання (а.с. 7, 11).

Правонаступником Державного комунального виробничого житлово-ремонтного об'єднання є Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація". Так, згідно п. 1.1 Статуту позивача, Державне комунальне виробниче житлово-ремонтне об'єднання реорганізоване шляхом перетворення в Державне комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04.09.1996 № 1397. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.11.2000 № 2074 Державне комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" перейменовано у Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація". Як визначено у п. 1.2 Статуту, підприємство позивача засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва. Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада (а.с. 15-17).

01 квітня 2012 року працівниками КП "Київжитлоспецексплуатація" та КП "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації був складений та підписаний Акт про фактичне використання нежилих приміщень в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві (а.с. 20).

У зазначеному акті встановлено, що відповідач фактично займає вказані нежилі приміщення загальною площею 218,90 кв.м, у т.ч. на І поверсі - 4,6 кв.м, на II поверсі - 82,30 кв.м, у підвалі - 132,00 кв.м. В якості причини складання наведеного акту зазначено: "для розрахунків і нарахування плати за користування приміщеннями у розмірі орендної плати відповідно до діючої на момент складання цього акта Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду".

01 червня 2015 року відповідач згідно Акту приймання-передачі звільнив частину вищезазначених нежилих приміщень за адресою: вул. І.Пулюя, 5 літер А у м. Києві площею 134,40 кв.м та передав їх позивачу (а.с. 19).

Враховуючи, що між КП "Київжитлоспецексплуатація" (балансоутримувачем будинку площею 11529 кв.м в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві) або Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавцем комунального майна територіальної громади м. Києва) та відповідачем відсутні договірні відносини, то позивач вказав на протиправність користування відповідачем нежилими приміщеннями в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя, які йому не належать.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у справі № 910/22464/15, яке набрало законної сили 20.10.2015 р., позов КП "Київжитлоспецексплуатація" до КП "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації задоволено повністю, виселено КП "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації з нежилих приміщень загальною площею 84,50 кв.м в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, в т.ч. на І поверсі - 1,4 кв.м, на II поверсі - 80,60 кв.м, у підвалі - 2,50 кв.м; зобов'язано КП "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації передати КП "Київжитлоспецексплуатація" нежилі приміщення загальною площею 84,50 кв.м в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, в т.ч. на І поверсі - 1,4 кв.м, на II поверсі - 80,60 кв.м, у підвалі - 2,50 кв.м. (а.с. 21-23).

Вказаним рішенням встановлено факт протиправного користування (за відсутності договірних відносин) КП "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації нежилими приміщеннями в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя.

Частиною 3 статті 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у справі № 910/22464/15 видано накази, зокрема, наказ про виселення відповідача із вказаних нежилих приміщень.

09 лютого 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві Лебедєвою Л.Ю. складено Акт державного виконавця про виселення КП "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві із нежилих приміщень загальною площею 84,50 кв.м в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 р., виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у справі № 910/22464/15 (а.с. 64).

Отже, відповідач без достатньої правової підстави займав у спірний період - з 01.03.2015 р. по 31.01.2016 р. нежилі приміщення (загальною площею 218,90 кв.м. до 31.05.2015 р. включно, а з 01.06.2015 р. - загальною площею 84,50 кв.м.), у будинку № 5 літер А на вул. І.Пулюя у м. Києві, які належать на праві господарського відання позивачу, та був виселений із вказаних приміщень площею 84,50 кв.м лише 09.02.2016 р., що підтверджується Актом державного виконавця 09.02.2016 р.

15 січня 2016 року позивачем була направлена відповідачу вимога № 155/1/03-174 від 15.01.2016 про сплату заборгованості в загальній сумі 66905,10 грн. за період з 01.03.2015 р. по 31.01.2016 р., що підтверджується фіскальним чеком № 6879 від 15.01.2016 р. та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Зазначена вимога отримана відповідачем 18.01.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 785, втім залишена відповідачем без задоволення (а.с. 24-27).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач, користуючись нежилими приміщеннями загальною площею 218,90 кв.м (з 01.06.2015 - 84,50 кв.м), у будинку № 5 літер А на вул. І.Пулюя у м. Києві без договору оренди, не сплачував належних платежів, тоді як такими неправомірними діями відповідач зі своєї вини наніс позивачу майнову шкоду у вигляді неотриманої належної плати за використання вказаних нежилих приміщень за період з 01.03.2015 р. по 31.01.2016 р. на суму 66905,10 грн., з яких 63991,10 грн. - плата за фактичне користування та 2914,00 грн. - компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди. Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 5474,06 грн. інфляційних втрат та 1149,28 грн. трьох відсотків річних.

Згідно зі ст.ст. 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" правовою підставою зайняття комунального майна є договір оренди.

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Отже, відповідач безпідставно (без договору оренди) користувався нежилими приміщеннями у будинку № 5 літер А на вул. І. Пулюя у м. Києві в період з 01.03.2015 р. по 01.06.2015 р., загальною площею 218,90 кв.м, а з 01.06.2015 р. - 84,50 кв.м.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Вказана стаття спрямована на реалізацію принципу реального виконання зобов'язання та визначає обов'язок набувача повернути безпідставно набуте майно в натурі. Це означає, що поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості.

Однак, якщо повернути безпідставно набуте майно в натурі неможливо (внаслідок його знищення, загублення або передачі його набувачем третій особі тощо), набувач зобов'язаний відшкодувати потерпілому вартість такого майна.

Суд зазначає, що майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Враховуючи положення статті 190 ЦК України, майном, яке набув відповідач без достатньої правової підстави, було саме право користування нежилими приміщеннями, загальною площею 218,90 кв.м (з 01.06.2015 - 84,50 кв.м), у будинку № 5 літер А на вул. І.Пулюя у м. Києві, які належать позивачу на праві господарського відання.

Водночас, враховуючи, що право користування (майном) неможливо повернути в натурі, відповідач, відповідно до положень ст. 1213 ЦК України, зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість за використання такого майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв'язку з набуттям права користування (речового права) спірними нежилими приміщеннями, які належить позивачу на праві господарського відання, без достатньої правової підстави, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість користування вказаним майном, оскільки відповідно до статті 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за період з 01.03.2015 р. по 31.01.2016 р. позивачем нараховано суму відшкодування за користування без правової підстави приміщеннями, загальною площею 218,90 кв.м. (з 01.06.2015 р. - 84,50 кв.м), у загальному розмірі 53325,90 грн. без ПДВ (63991,10 грн. разом з ПДВ), що відображено у долучених позивачем до матеріалів справи Довідці про нарахування та надходження платежів за користування нежилим приміщенням у будинку № 5 літер А на вул. І.Пулюя Комунальним підприємством "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та у щомісячних розрахунках плати за користування спірними приміщеннями за період з березня 2015 року по січень 2016 року (а.с. 37-47).

При цьому, розрахунок сум відшкодувань за фактичне користування нежилими приміщеннями, загальною площею 218,90 кв.м (з 01.06.2015 р. - 84,50 кв.м), у будинку № 5 літер А на вул. І.Пулюя у м. Києві, позивач здійснював на підставі Методики, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250, застосування якої для розрахунків і нарахування плати за користування приміщеннями, яке сторони погодили в Акті про фактичне використання нежилих приміщень в будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві від 01.04.2012 р.

Оскільки відповідач використовував спірні нежилі приміщення для розміщення комунального підприємства (є підприємством, яке здійснює діяльність по обслуговуванню житлового фонду), то позивачем у розрахунку плати за користування цими приміщеннями застосовано розмір орендної ставки 6% відповідно до п. 20 таблиці 2 Методики. Також, розрахунок здійснювався позивачем з урахуванням того, що розмір місячної орендної плати за наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (пункт 13 Методики).

Слід зазначити, що Рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 р. № 415/1280 було затверджено нове Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, а також Методику розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Поряд з цим у порівнянні з Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва та Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затверджених Рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 34/6250, розмір орендної ставки встановлений у п. 20 таблиці 2 Методики залишився незмінним і складає 6%, так само як і визначене у п. 13 Методики коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу вартість з компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об'єкт оренди (яка визначається, виходячи з фактичних витрат підприємства позивача) та за період з березня 2015 року по січень 2016 року складає 2428,37 грн. без ПДВ (2914,00 грн. разом з ПДВ), що відображено у долученій позивачем до матеріалів справи довідці заборгованості про нарахування та надходження платежів за користування нежилим приміщенням у будинку № 5 літер А на вул. І.Пулюя Комунальним підприємством "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Детальний розрахунок визначення розміру компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано спірні приміщення, за період з 01.03.2015 по 31.05.2015 (площа земельної ділянки 225,33 кв.м, щомісячна сума податку на землю 398,87 грн. без ПДВ) та за період з 01.06.2015 р. по 31.01.2016 р. (площа земельної ділянки 86,98 кв.м, щомісячна сума податку на землю 153,97 грн. без ПДВ) долучено позивачем до матеріалів справи в якості додатку до письмових пояснень (а.с. 36).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку сум відшкодування за фактичне користування без правової підстави нежилими приміщеннями, загальною площею 218,90 кв.м (з 01.06.2015 - 84,50 кв.м), у будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, та розрахунку компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано приміщення за період з березня 2015 року по січень 2016 року, з огляду на що приймає вказані розрахунки позивача у якості належного та допустимого доказу визначення вартості безпідставно набутого відповідачем майна (відповідно до статті 1213 ЦК України).

Таким чином, враховуючи загальний розмір відшкодування за фактичне користування спірними приміщеннями за період з березня 2015 року по січень 2016 року, що становить 63991,10 грн. (разом з ПДВ) та загальний розмір компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано приміщення, за період з березня 2015 року по січень 2016 року, що становить 2914,00 грн. (разом з ПДВ), загальний розмір сум відшкодування за фактичне користування відповідачем нежилим приміщенням, загальною площею 218,90 кв.м (з 01.06.2015 - 84,50 кв.м), у будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, за період з березня 2015 року по січень 2016 року становить 66905,10 грн. разом з ПДВ (63991,10 грн. + 2914,00 грн. = 63991,10 грн.).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" в частині стягнення з Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації суми відшкодування у розмірі 66905,10 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем свого обов'язку з відшкодування вартості фактичного користування нежилими приміщеннями, загальною площею 218,90 кв.м (з 01.06.2015 - 84,50 кв.м), у будинку № 5 літер А на вул. Івана Пулюя у м. Києві, за період з 01.03.2015 по 31.01.2016 позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 5474,06 грн. інфляційних втрат та 1149,28 грн. трьох відсотків річних.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

При цьому, обов'язок з відшкодування вартості майна відповідно до статті 1213 ЦК України у відповідача виникає саме у зв'язку із користуванням майном без достатньої правової підстави, однак сума такого відшкодування визначається саме за рішенням суду з урахуванням вищевикладеної методики розрахунку.

Отже, оскільки правовідносини, які виникли у зв'язку з обов'язком відповідача відшкодувати вартість фактичного користування нежилими приміщеннями не є грошовим зобов'язанням, тобто не передбачають здійснення оплати як зустрічного обов'язку, а є правовідносинами, які виникають у зв'язку обов'язком відповідача саме відшкодувати вартість безпідставно набутого відповідачем майна (права користування вказаним нежилим приміщенням) на підставі статті 1213 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 5474,06 грн. інфляційних втрат та 1149,28 грн. 3% річних задоволенню не підлягають.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі №910/2029/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі №910/2029/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чоколівське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі №910/2029/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11 квітня 2016 року у справі №910/2029/16 залишити без змін.

3. Справу №910/2029/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко