ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.06.16р. Справа № 904/1953/16

За позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області, м.Дніпродзержинськ

до Приватного підприємства "АЕЛІТА", м.Дніпропетровськ

про стягнення стягнення 75 807,95 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 01-14/6/377 від 23.03.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 1 від 05.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпродзержинська міська рада Дніпропетровської області (далі - позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "АЕЛІТА" (далі - відповідач) про стягнення 75 807,95 грн.

Ухвалою господарського суду від 25.03.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду в засіданні на 26.04.16р.

Ухвалою господарського суду від 26.04.16р. відкладено судове засідання на 19.05.16р.

Ухвалою господарського суду від 19.05.16р. продовжено строк розгляду спору по суті до 07.06.16р. включно; відкладено судове засідання на 02.06.16р.

02.06.16р. у судовому засіданні оголошено перерву до 07.06.16р.

07.06.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні 07.06.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.11.10р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки №11597 (далі - Договір оренди), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач надає, а відповідач приймає у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що знаходиться за адресою: вул. Дніпропетровська, 2А, м. Дніпродзержинськ, згідно з планом земельної ділянки, що додається.

Як зазначено у п. 1.2. ОСОБА_3 оренди, підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.09.10р. № 1042-55/V.

У п. 2.1. ОСОБА_3 оренди зазначено про те, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,6112 га для реконструкції компресорної під торгово-технічний комплекс.

Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_3 оренди, орендна плата вноситься відповідачем виключно у грошовій формі в розмірі 39 986,52 грн/рік без ПДВ, що становить 3 332,21 грн/міс без ПДВ, на рахунок місцевого бюджету, реквізити якого надаються позивачем додатково.

За приписами п. 4.3. ОСОБА_3 оренди, з дати реєстрації цього договору відповідач сплачує орендну плату, зазначену в п. 4.1. цього договору. Орендна плата сплачується за фактичне користування земельною ділянкою.

Розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов

господарювання, передбачених договором; зміни розмірів ставки земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини відповідача, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України (п. 4.4. ОСОБА_3 оренди).

Згідно з п. 9.6.10 ОСОБА_3 оренди відповідач зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату.

Пунктом 12.1. ОСОБА_3 оренди передбачено, що зміна умов договору оренди здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 14.1. ОСОБА_3 оренди).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного ОСОБА_3 оренди, позивач передав, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку, що підтверджує Акт прийому-передачі земельної ділянки від 03.11.10р.

Позивач звертає увагу суду, що саме на відповідача покладається обов'язок вчинення певних дій, а саме звернення до уповноваженого органу із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки. Відповідач вчиняв окремі дії щодо узаконення користування земельною ділянкою, однак протягом тривалого часу користування нею ухиляється від її реєстрації. Використання відповідачем спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів позбавило позивача як власника землі права отримувати дохід у розмірі орендної плати.

Але, як вважає позивач, з вини відповідача державна реєстрація вищевказаного ОСОБА_3 оренди не відбулась (договір оренди не містить відмітки про його державну реєстрацію в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі). Таким чином, договір не набув юридичної сили, тобто відповідач використовує земельну ділянку за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А без договору оренди відповідно до чинного земельного законодавства.

Позивач зауважує, що не зважаючи на підписаний Договір оренди відповідач протягом 2012-2014 років продовжував декларувати податкове зобов'язання по орендній платі на підставі спірного ОСОБА_3 оренди (з урахуванням коефіцієнтів індексації), термін дії якого скінчився 30.07.10р. (відповідно до довідки ДОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 15.06.15р. №15100/9/04-03-15-04-19).

Також позивач вказує про неодноразові звернення до відповідача щодо приведення ОСОБА_3 оренди відповідно до чинного законодавства, відповідачем на адресу позивача було направлено відповідь від 27.01.14р. вих. № 050. В даному листі зазначається, що спірний Договір оренди не набрав чинності у зв'язку з відсутністю його державної реєстрації. Враховуючи досить складну фінансово-економічну ситуацію, яка склалася на підприємстві, в найближчий термін відповідач не має наміру використовувати земельну ділянку площею 0,6112 га, за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул.Дніпропетровська, 2А.

Посилаючись на п. 6.2 ОСОБА_3 оренди позивач зазначає про те, що орендована земельна ділянка за актом приймання-передачі не була повернута.

На адресу відповідача було направлено листа, яким було повідомлено, що 02.04.15р. відбудеться обстеження стану та дотримання умов використання зазначеної вище земельної ділянки.

02.04.15р. спеціалістами відділу самоврядного контролю департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради проведено обстеження спірної земельної ділянки та складений Акт обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що фактично на момент обстеження на орендованій земельній ділянці розміщено двоповерхову капітальну будівлю, проходи, проїзди, площадки, зелені насадження. Земельна ділянка загороджена парканом. Документи на право користування земельною ділянкою на момент обстеження не оформлено, що не відповідає вимогам ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Після проведення обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки відповідачу було направлено листа (вх.№07-09/946 від 09.04.15р.), згідно якого землекористувачу необхідно з'явитись до департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради для приведення документів із землекористування у відповідності до вимог чинного законодавства.

Посилаючись на п. 2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.11р. № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», позивач зазначає про те, що відповідачем обов'язок щодо оформлення права на користування земельною ділянкою не виконано до теперішнього часу, договір оренди земельної ділянки не укладено, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю.

Крім того, позивач вказує про те, що до теперішнього часу не сплачується орендна плата, хоча земельна ділянка використовується для розміщення об'єкту нерухомого майна, що призвело до ненадходження до міського бюджету земельних платежів та завданню в зв'язку з цим позивачу значних збитків.

Виходячи з положень норм ст.ст. 12, 206 Земельного кодексу України позивач вважає, що відповідач користуючись земельною ділянкою повинен сплачувати до міського бюджету земельні платежі у вигляді орендної плати.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власників та землекористувачам» відшкодуванню підлягають неодержані доходи. Неодержані доходи - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

На підставі викладеного вище, позивачем було проведено розрахунок недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою відповідачем внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, який склад всього за період з 01.07.12р. по 24.12.14р. 75807,95грн.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» 14.08.15р. відбулось засідання комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та користувачам.

Позивач зауважує, що до участі в засіданні комісії також було запрошено відповідача, про що свідчить лист управління земельних відносин міської ради від 05.08.15р. № 08-08/2056.

14.08.15р. зазначеною вище комісією був складений акт визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Дніпродзержинська за період 01.07.12р. по 24.12.14р., відповідно до якого відповідачем завдано збитки у сумі 75 807,95 грн.

З метою відшкодування заподіяних збитків 28.10.15р. було прийняте рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 204 «Про затвердження акта визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Дніпродзержинська».

На виконання рішення виконкому міської ради м. Дніпродзержинська від 28.10.15р. № 204 «Про затвердження акта про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Дніпродзержинська» відповідачу було направлено лист від 03.11.15р. №08-08/3020 про добровільну сплату збитків. Проте, на теперішній час, відповідач шкоду, заподіяну внаслідок порушення чинного земельного законодавства не відшкодував.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 75 807,95 грн. збитків, завданих використанням земельної ділянки.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, позивач, посилаючись на п. 3.3. та 14.1. ОСОБА_3 оренди зазначає, що саме на відповідача покладається обов'язок вчинення певних дій стосовно державної реєстрації договору та зазначає, що з вини відповідача не відбулась державна реєстрація договору та у зв'язку з цим договір не набув юридичної сили. Але ці пункти жодним чином не визначають обов'язку відповідача здійснювати дії з реєстрації договору, а лише визначають необхідність його реєстрації.

Як зазначено на останньому листі самого договору він повинен бути зареєстрований у Дніпродзержинському міському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК», з внесенням відповідного запису до Державного реєстру земель, тобто у структурі, яка відноситься до органів міського самоврядування. При цьому позивач звинувачує відповідача у невиконанні функцій, які на відповідача ОСОБА_3 оренди не покладено та належить вчиняти іншому суб'єкту і безпідставно звинувачує відповідача в нанесенні збитків та не підтверджує це відповідними документами.

По-друге, 15.08.13р. відповідач звернувся з відповідним листом вих. № 753 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку з корегуванням меж земельної ділянки за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А до міського голови м. Дніпродзержинська ОСОБА_4

Рішенням Дніпродзержинської міської ради 41 сесії VI скликання від 27.09.13р., відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А для розміщення компресорної.

21.10.13р. на виконання зазначеного рішення між відповідачем та ТОВ "Землеустрій" укладено договір № 25/09/0001 на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки за адресою: адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А.

Але всупереч обставинам, викладеним позивачем у позовній заяві, та нехтуючи зверненням відповідача про приведення договірних відносин у відповідність, листом № 04-08/2/709 від 23.10.13р. департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради надіслав відповідачу угоду про розірвання спірного ОСОБА_3 оренди без жодних відповідних дій щодо приведення договору у відповідність до вимог діючого законодавства України.

29.10.13р. сторонами ОСОБА_3 оренди було укладено угоду про його розірвання.

На виконання п. 7.1. ОСОБА_3 оренди листами № 997 від 13.11.13р. та № 050 від 27.01.14р. відповідач повідомляв департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради про відсутність наміру використовувати земельну ділянку площею 0,6112 га, за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А, про відсутність фактичного використання земельної ділянки зазначеною вище площею та про наміри сплачувати до моменту укладання договору оренди земельної ділянки грошові кошти за земельну ділянку тільки під будівлею, яка належить відповідачу у розмірі земельного податку, передбаченого Податковим кодексом України.

Але своїм листом від 04.12.13р. позивач фактично відмовився прийняти земельну ділянку та чомусь зазначив, що надіслана позивачем та підписана 29.10.13р. сторонами Угода про розірвання договору оренди не може вважатись дійсною.

Тобто фактично відмовившись та самоусунувшись, що підтверджується письмовими доказами, від необхідних дій стосовно приведення договору оренди земельної ділянки у відповідність до вимог діючого законодавства України та фактично не виконав дії стосовно оформлення документів про отримання земельної ділянки, позивач звинувачує у порушеннях відповідача.

По-третє, стосовно Акту обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки складеного 02.04.15р. заступником начальника відділу самоврядного контролю департаменту комунальної власності та земельних відносин міської ради ОСОБА_5 та головним спеціалістом відділу самоврядного контролю департаменту комунальної власності та земельних відносин ОСОБА_6, на який посилається позивач у позові та який нібито свідчить про використання відповідачем земельної ділянки, відповідач зазначає наступне:

- даний Акт складений формально та відносно земельної ділянки, яка на час його складання жодним чином не належала та не використовувалась відповідачем, оскільки на момент проведення обстеження об'єкт нерухомості площею 584,3 кв.м, за адресою м. Дніпродзержинськ, вул.Дніпропетровська, 2А відповідачу не належав та був відчужений (проданий) і не був власністю відповідача з 26.12.14р. Крім того жодних договірних відносин між відповідачем та Дніпродзержинською міською радою на момент здійснення обстеження не існувало. Тобто припущення позивача про те, що цей Акт свідчить про використання відповідачем земельної ділянки є нікчемним.

- надана позивачем інформація з реєстру прав власності на нерухоме майно, яке належить відповідачу датована 14.10.14р., тоді як з договорів купівлі - продажу нерухомого майна, вбачається, що на дату 27.01.15р., тобто задовго до моменту здійснення обстеження майно було відчужено та жодного майна, яке належало відповідачу на зазначеній ділянці не було, а відтак посилання позивача, на ту обставину, що Акт обстеження свідчить про використання відповідачем земельної ділянки за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А є недоречним та таким, що не відповідає дійсності та спростовується доказами.

Існування на зазначеній земельній ділянці до 27.12.14р. нерухомого майна відповідача площею 584,3 кв.м, що займало земельну ділянку площею 0,0585 га, про що відображено в акті, не свідчить і жодним чином не підтверджує про використання відповідачем всієї земельної ділянки площею 0,6112 га.

Посилаючись на ст. 206 Земельного кодексу України, ст. 21 Закону України "Про оренду землі" та ст. 288 Податкового Кодексу України відповідач зазначає про те, що враховуючи ту обставину, що спірний Договір оренди було розірвано, позивачем не повідомлено контролюючому органу про розірвання договору оренди землі, не прийняті до уваги листи відповідача стосовно відсутності необхідності використання земельної ділянки площею 0,6112 га та її повернення позивачу, а інший договір між сторонами укладено не було, у відповідача взагалі не було юридичних підстав сплачувати орендну плату. Натомість відповідач на той час не відмовлявся від сплати за землю, яка знаходилась безпосередньо під спорудою загальною площею 584,3 кв.м, що належала відповідачу, яка займала земельну ділянку площею близько 0,0585 га, про що відповідач неодноразово зазначав у своїх листах № 997 від 13.11.13р. та № 050 від 27.01.14р. до департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради та щомісячно сплачував грошові кошти.

Враховуючи приписи п. 286.2. Податкового кодексу України відповідач вказує про те, що останній самостійно обчислював податок на землю, подавав декларації та сплачував грошові кошти за земельну ділянку на якій була розташована споруда площею 584,3 кв.м, що займала земельну ділянку площею близько 0,0585 га (копії платіжних доручень та декларацій додаються). При цьому враховуючи ту обставину, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0585 га проведена не була, відповідач не міг достовірно встановити розмір платежу та змушений був фактично помилково сплачувати грошові кошти у якості орендної плати у об'ємі значно більшому ніж це потрібно за використання земельної ділянки під спорудою площею 584,3 кв.м (близько 0,0585 га). Відповідно до п. 275.1. ст. 275 Податкового кодексу України, у редакції від 01.01.14р., який діяв на момент спірних правовідносин, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, для міста Дніпродзержинська (виходячи з чисельності населення), була встановлена у розмірі 1,97 гривень за 1 квадратний метр. Тобто річна плата за площу у розмірі 0,0585 га повинна бути розрахована наступним чином:

584,3 кв.м х 1,97 грн. =1 151,07 гривень, де:

584,3 кв.м - площа будівлі, що належала відповідачу, яка займає земельну ділянку площею 0,0585 га,

1,97 грн. - ставка податку у гривнях за 1 кв. метр відповідно до податкового кодексу України у редакції від 01.01.14р.,

1 151,07 грн. - річна плата за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,0585 га (584,3 кв.м.).

Тоді як відповідач сплатив за користування землею грошові кошти:

- за 2013 рік у розмірі у розмірі 33 084,51 грн.,

- за 2014 рік у розмірі 54 755,76 грн.

Тобто значно більше ніж того вимагає податковий кодекс України, який регулює відносини щодо сплати земельного податку.

Розрахунки позивача та його посилання на нормативно-грошову оцінку земельної ділянки у 2013 році та 2014 році є недоречними, оскільки земельну ділянку площею 0,6112 га відповідач використовував за ОСОБА_3 оренди лише до 29.10.13р., а після розірвання договору оренди та до моменту продажу приміщення відповідач фактично використовував земельну ділянку набагато меншою площею близько 0,0585 га, яка знаходилась під приміщенням загальною площею 584,3 кв.м. Тоді, як при розрахунку збитків позивач не враховує цю обставину. Розрахунок плати за землю повинен здійснюватись виходячи з площі близько 0,0585 га, яка знаходилась під спорудою, що належала відповідачу, а не з площі 0,6112 га, як то у своїй позовній заяві зазначає позивач. Та з урахуванням строку позовної давності позовні вимоги позивача слід розглядати у контексті періоду з 15.03.13р. до 29.10.13р. Це саме той проміжок часу у який Договір оренди був дійсний та не сплинув строк давності позовних вимог.

Відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України підставою для відшкодування збитків власнику землі може бути неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Але діюче законодавство України не передбачає підстав та порядку відшкодування збитків Орендодавця, якщо таке неодержання доходів сталося з у зв'язку з ігноруванням ним отримання земельної ділянки договір оренди на яку розірваний за ініціативою Орендодавця (позивач по справі) та за погодженням сторін. Крім того, на підтвердження збитків позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про фактичне використання у період з 29.10.13р. (дата розірвання договору) по 24.12.14р. (дата відчуження майна) земельної ділянки площею 0,6112 га за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А. Свої доводи про нібито нанесенні збитки за період з 01.07.12р. по 24.12.14р. позивач ґрунтує на підставі Акту обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки складеного 02.04.15р. в той час, як на момент складання зазначеного Акту об'єкт нерухомості на зазначеній земельній ділянці належав зовсім іншій особі, жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем на той час не існувало та земельна ділянка відповідачем не використовувалась, а інших документів стосовно фактичного використання відповідачем земельної ділянки площею 0,6112 га за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпропетровська, 2А за період 30.10.13р. по 24.12.14р. в матеріалах справи не має. Тоді є взагалі не зрозумілим, який чином зазначений Акт може визначати факт використання відповідачем земельної ділянки та є лише припущенням та суб'єктивною думкою осіб, які складали зазначений Акт. Тобто відповідач не заперечує проти використання земельної ділянки площею близько 0,0585 га, яка правомірно використовувалась ним та знаходилась під спорудою, що належала відповідачу, за що останнім у період з 29.10.14р. по 2014 рік сплачено плату за землю, але відповідач не використовував земельну ділянку площею 0,6112 га у зв'язку з розірванням ОСОБА_3 оренди земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивачем не доведено факт нанесення збитків, натомість позивач проігнорував дії стосовно отримання земельної ділянки після розірвання договору оренди та не звернувся і не виявив бажання у судовому порядку вирішити питання щодо укладання нового договору оренди, на підставі ст. 21 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 156, 206 Земельного Кодексу України, ст.ст. 286, 288 Податкового кодексу України, керуючись ст.ст. 82, 83 ГПК України, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача повністю.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст.ст. 1, 2 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об'єктом права власності українського народу, від імені якого це право здійснюють органи влади і органи місцевого самоврядування, а земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Пунктом б ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України визначено, що суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землі комунальної власності.

Статтею 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як зазначено у ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) Аналогічні положення зазначені і у статті 120 Земельного кодексу України.

З аналізу вказаних норм вбачається, що перехід права на земельну ділянку не відбувається автоматично, а потребує оформлення. Згідно з приписами статті 124 Земельного кодексу України набуттю права користування та права оренди передує волевиявлення особи, яка виявила бажання набути таке право, і лише після цього здійснюється волевиявлення відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Положеннями ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. Покладення на особу обов'язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди.

Обов'язковим при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) є врахування заходів, вжитих кредитором щодо їх одержання.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки:

- Між сторонами був укладений спірний Договір оренди земляної ділянки № 11597 від 03.11.10р., який угодою № 1 від 29.10.13р. був розірваний (а.с.75). Господарський суд вважає, що спірний Договір в установленому законом порядку не був зареєстрований, а отже не відповідає вимогам Закону України "Про оренду землі", а також положенням Земельного кодексу України, і, відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду землі" та ч. 3 ст. 640 ЦК України, є неукладеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 11.06.16р. у справі № 903/2/16 та у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.07.09р. у справі № 27/29-09.

- Сторонами ОСОБА_3 право користування спірною земельною ділянкою не оформлено, тобто за наявності доказів щодо фактичного використання зазначеної земельної ділянки, даний режим користування слід кваліфікувати як самовільний, що тягне за собою відповідні правові наслідки. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №4/254-35/572(3-27гс10) від 22.11.10р.

- Розмір заподіяної відповідачем шкоди визначений не у відповідності з вимогами чинного законодавства, оскільки позивачем збитки розраховані виходячи з "Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 1993 року, який до правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 11.06.16р. у справі № 903/2/16 та постанові Вищого господарського суду України №27/29-09 від 10.11.09р.

- Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного використання відповідачем земельної ділянки площею 0,6112 га. Крім того, при визначенні розміру збитків позивачем не враховано фактичну суму сплаченого відповідачем земельного податку (а.с.85-108), фактичну площу займаної земельної ділянки (а.с.73-74, 76-77, 78).

- Твердження викладені 02.04.15р. в Акті обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки про те, що будівля розташована на спірній земельній ділянці належить на праві власності відповідачу є неправдивими, оскільки 26.12.14р. відповідач на підставі договору купівлі-продажу продав 1/2 частки у праві спільної часткової власності на компресорну ОСОБА_7.

- Господарський суд звертає у увагу на той факт, що відповідачем вчинялися дії направлені на державну реєстрацію спірного ОСОБА_3 та отримання земельної ділянки в користування на праві оренди (а.с.72), та повернення спірної земельної ділянки позивачу, яку позивач у 2013 році відмовився прийняти (зворот а.с.129).

Таким чином, позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, розміру збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, тому заявлене клопотання про сплив позовної давності задоволенню не підлягає.

Викладене є підставою для відмови у задоволенні позову, у зв'язку з чим витрати по справі покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 14, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 80, 120, 122, 124, 125 Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 22, 377, 640 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.06.16р.

Суддя ОСОБА_8