ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 917/2701/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В. О.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №13 від 29.03.2016р.),

відповідача - арбітражного керуючого ОСОБА_2 (свідоцтво №226 від 15.07.2013р.), ОСОБА_3 (довіреність б/н від 27.03.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №749 П/2) на рішення господарського суду Харківської області від 18.02.16р. у справі № 917/2701/15

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, м.Полтава,

до Публічного акціонерного товариства "Демітекс", м.Полтава,

про відшкодування збитків в сумі 157 895,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.02.2016р. (суддя Ореховська О.О.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача 157895,00 грн. збитків та 2368,40 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Скарга обґрунтована тим, що судом помилково встановлено, що на балансі ПАТ «Демітекс» перебуває пять обєктів державного майна. Однак, будівля літ.W (бункер для відходів) з 2006 року не перебуває на балансі ПАТ «Демітекс», оскільки розташована на території іншого підприємства. Майно, що належить РВ ФДМУ знаходиться на території, що належить ТОВ «Спінтекс», відповідно до чого більш доцільним балансоутримувачем являється ТОВ «Спіндекс», а не ПАТ «Демітекс». Тому вважає, що ліквідатор підприємства-банкрута не зобовязаний нести будь-які витрати, повязані із збереженням майна, яке не входить до ліквідаційної маси. Оскільки майно Фонду не належить ПАТ «Демітекс» на праві власності, то відповідно і не входить до ліквідаційної маси.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні, у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №3511 від 01.04.2016р.) та у додаткових поясненнях (вх. №5137 від 20.05.2016р., №5216 від 23.05.2016р.) проти позову заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В грудні 2015р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до ПАТ «Демітекс» про відшкодування збитків в сумі 157 895,00 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання ПАТ "Демітекс" зобов'язань по збереженню обєктів державної власності, які розташовані за адресою: вул. М. Бірюзова, 26/1, м. Полтава та знаходяться в управлінні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області.

Позов обґрунтовано тим, що в управлінні РВ ФДМУ по Полтавській області за адресою: м.Полтава, вул.Маршала Бірюзова, 26/1 знаходяться обєкти державної власності, що обліковуються на балансі ПАТ «Демітекс».

24.04.2013р. позивачем проведено перевірку стану утримання, зберігання та використання державного майна, що обліковується на балансі відповідача, про що складено відповідний акт перевірки. За результатами проведеної перевірки встановлено, що об'єкти державної власності, а саме: вбиральня (R), гаражі (АВ), склад балонів (V), будка сторожа (АР) знаходяться в незадовільному стані; бункер для відходів (W) зруйнований.

Позивачем на адресу відповідача направлено лист від 14.06.2013р. за № 18-03/3273, в якому останнього повідомлено про незадовільний стан державного майна та запропоновано розглянути питання щодо відшкодування збитків, завданих державі.

На засіданні комісії з питань управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, яке відбулося 17.10.2013р., прийнято рішення про нарахування збитків, завданих державі, внаслідок знищення (псування) об'єктів державної власності, а саме: вбиральні (R), гаражів (АВ), складу балонів (V), будки сторожа (АР), бункера для відходів (W), які розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 26/1 та обліковуються на балансі відповідача.

Позивачем проведено роботу по визначенню розміру збитків шляхом проведення незалежної оцінки суб'єктом оціночної діяльності (ТБ "Полтавська регіональна біржа нерухомості"), відібраного на конкурентних засадах, рецензування звіту з незалежної оцінки майна, затвердження висновку про вартість державного майна.

Відповідно до висновку про вартість майна від 09.04.2014р., а саме: вбиральні (R), 2) гаражів (АВ), 3) складу балонів (V), 4) будки сторожа (АР), 5) бункеру для відходів (W), які розташовані за адресою: вул. М. Бірюзова, 26/1, м. Полтава та обліковуються на балансі ПАТ «Демітекс», затвердженого наказом РВ ФДМУ по Полтавській області від 09.04.2014р., розмір збитків складає 157 895,00 грн., без урахування ПДВ.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.01.2013р. порушено провадження у справі №917/50/13-г про банкрутство ПАТ «Демітекс».

Постановою господарського суду Полтавської області від 07.11.2013р. у справі № 917/50/13-г ПАТ "Демітекс" (м. Полтава, вул. М. Бірюзова, буд. 26/1, ) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором підприємства-банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

У зв'язку з визнанням ПАТ Демітекс банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури позивач 12.05.2014р. звернувся до ліквідатора ПАТ Демітекс ОСОБА_2 із заявою про визнання грошових вимог РВ ФДМУ по Полтавській області в сумі 157895,00 грн. без ПДВ та включення їх до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Демітекс".

Однак, як зазначає позивач, зазначена заява залишена ліквідатором ОСОБА_2 поза увагою. Натомість, листом від 13.06.2014р. за № 804 ліквідатор повідомив РВ ФДМУ по Полтавській області про неможливість зберігання державного майна, що знаходиться на території ПАТ "Демітекс" в кількості пяти найменувань, а саме: 1) вбиральня (R), 2) гаражі (АВ), 3) склад балонів (V), 4) будка сторожа (АР), 5) бункер для відходів (W) у звязку з ліквідацією ПАТ "Демітекс" та просив передати зазначене майно на утримання та зберігання іншому балансоутримувачу.

В подальшому позивач неодноразово листами від 20.06.2014р. та від 23.04.2015р. звертався до ліквідатора ПАТ "Демітекс" ОСОБА_2 з проханням визнати його грошові вимоги до боржника в сумі 157 895,00 грн. збитків та включити їх до реєстру вимог кредиторів ПАТ "Демітекс".

На момент пред'явлення позову вищевказані письмові звернення позивача залишені відповідачем без відповіді. Збитки, завдані державі внаслідок неналежного виконання відповідачем - ПАТ "Демітекс" зобов'язань по збереженню об'єктів державної власності, що обліковуються на його балансі, на даний час не відшкодовано, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що на балансі товариства знаходяться об'єкти державної власності згідно позовної заяви, за виключенням бункера для відходів (W), оскільки зазначений обєкт державної власності знаходиться на території, що належить ТОВ «Спінтекс» та передано ПАТ «Демітекс» лише у користуванні відповідно до договору оренди землі. Також відповідач зазначив, що ліквідатор не зобовязаний нести будь-які витрати, повязані із збереженням майна, яке не входить до складу ліквідаційної маси підприємства - банкрута.

18.02.2016р. господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Розглянувши по суті у межах позовного провадження заявлені РВ ФДМУ по Полтавській області вимоги про відшкодування збитків в сумі 157 895,00 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання ПАТ "Демітекс" зобов'язань по збереженню обєктів державної власності, які розташовані за адресою: вул. М. Бірюзова, 26/1, м. Полтава та знаходяться в управлінні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, які зявилась у відповідача, в період перебування останнім у процедурі банкрутства, суд першої інстанції, припустився порушень норм процесуального законодавства, які полягають в наступному.

Як свідчать матеріали справи, постановою господарського суду Полтавської області від 07.11.2013р. у справі № 917/50/13-г припинено процедуру санації ПАТ «Демітекс» та визнано останнього банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором підприємства-банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_2, якого зобовязано виконати дії, передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до статті 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції чинній станом на момент порушення провадження у справі про банкрутство), кредитор це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Отже, зазначеною нормою чітко визначено, що поточні вимоги кредитора це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурі банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури.

Статтею 13 цього Закону в зазначеній вище редакції, визначено коло обовязків розпорядника майна серед яких - розглядати разом з посадовими особами боржника копії заяв кредиторів про грошові вимоги до боржника, які надійшли до господарського суду у зв'язку з порушенням справи про банкрутство та надіслані боржнику в установленому цим Законом порядку; вести реєстр вимог кредиторів у встановленому порядку; повідомляти кредиторів про результати розгляду їх вимог боржником та включення визнаних вимог до реєстру вимог кредиторів або про відмову визнання вимог боржником; тощо.

В статті 25 цього Закону вказано, що ліквідатор серед своїх інших повноважень може заявляти в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими.

Відповідно до статті 31 вказаного Закону, визначено черговість задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, та зокрема, у четверту чергу задоволенню підлягають вимоги кредиторів, не забезпечені заставою, у тому числі і вимоги кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011р.) положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.4 п.8 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №4212-IV від 22.12.2011р. поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть предявити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до ч.9 п.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №4212-IV від 22.12.2011р. вимоги за зобовязаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідно п. 7 статті 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі: 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" визначено, що до компетенції господарських судів віднесено розгляд усіх справ про банкрутство, а також справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, за певними винятками (пункт 7 частини першої статті 12 ГПК). Зазначені справи відповідно до частини другої статті 4-1 ГПК розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законами України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та "Про банки і банківську діяльність".

Статтею 16 ГПК визначено виключну підсудність господарських справ, та відповідно до частини 9 цієї статті, справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що питання правомірності нарахування та підстав відшкодування збитків в сумі 157 895,00 грн., які виникли внаслідок неналежного виконання ПАТ "Демітекс" зобов'язань по збереженню обєктів державної власності повинно вирішуватись у межах справи про банкрутство відповідача, оскільки вимоги, заявлені позивачем, виникли під час проведення процедур банкрутства.

Як свідчать матеріали справи, позивач 12.05.2014р. звертався до арбітражного керуючого з заявою №18-07-2297 про визнання грошових вимог. Тому, звернення позивача з окремим позовом про стягнення поточної заборгованості, на думку колегії суддів, не відповідає належному способу захисту порушених, на думку позивача, його прав та інтересів, відповідно до норм ГПК України та Закону про банкрутство.

Отже, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов РВ ФДМУ по Полтавській області про стягнення заборгованості, оскільки вимоги, заявлені позивачем, виникли під час проведення процедур банкрутства, тому повинні розглядатися судом у межах справи про банкрутство.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що даний спір не підлягає вирішенню господарським судом в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Харківської області від 18.02.16р. у справі № 917/2701/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про припинення провадження у справі.

Керуючись п. 1-1 ст. 80, ст. ст. 99, 101, 102, п. 3, ст. 103, п. 4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Демітекс" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.02.16р. у справі № 917/2701/15 скасувати.

Провадження у справі №917/2701/15 припинити.

Повний текст підписаний 15.06.2016р.

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.