КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 911/774/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства»,

на рішення Господарського суду Київської області

від 01.04.2016

у справі № 911/774/16 (суддя - Горбасенко П.В.)

за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства»,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

про стягнення 49 854,02 грн,

за участю представників:

від позивача: Білоус Т.Г. - представник (довіреність б/н від 02.03.2016);

від відповідача: 1) ОСОБА_4 - представник (довіреність №1758 від 13.07.2015);

2) ОСОБА_5 - представник (довіреність №488 від 07.06.2016),

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» (надалі - КП «ВУКГ», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2, відповідач) про стягнення 49 854,02 грн заборгованості, з яких 27 374,42 грн основного боргу, 10 918,60 грн пені, 10 572,71 грн інфляційних втрат та 988,32 грн 3 % річних, зумовлених неналежним виконанням зобов'язань з оплати послуг, отриманих за договором від 01.02.2012 №239.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.04.2016 у справі №911/774/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.06.2016.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін.

08.06.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 01.04.2012 між Комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» (в тексті договору - підрядник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (в тексті договору - замовник) був укладений договір №239, відповідно до умов якого замовник передає, а підрядник приймає на себе виконання робіт по регулярному вивезенню з об'єктів замовника побутового сміття (пункт 1.1. договору).

Згідно пункту 2.7. договору замовник зобов'язується проводити оплату щомісячно по пред'явлених підрядником рахунках не пізніше 10-го числа кожного місяця в сумі 898,05 грн та додатково згідно рахунків, складених на основі підписаних замовником товарно-транспортних накладних.

Відповідно до пункту 2.9. договору підрядник зобов'язується своєчасно, згідно графіків, вивозити та утилізувати побутове сміття з об'єктів замовника: магазин «Смак» по АДРЕСА_1, магазин по вул. Мануїльського - щодня із загальних збірників, магазин «Смак» по АДРЕСА_3 - з двох контейнерів три рази на тиждень, від кафе «Козак» по АДРЕСА_2 - з одного контейнера два рази на тиждень, магазин по АДРЕСА_5, магазин по АДРЕСА_4, кінотеатр, кіоск біля кінотеатру, палатка біля кінотеатру - щодня із загальних збірників.

Пунктом 3.0.-3.1. договору встановлено, що ціна послуги за вивіз та утилізацію 1 куб.м. сміття складає 48,36 грн з ПДВ. Об'єм робіт по вивозу сміття на рік - 222,78 куб.м., що складає 11 015,44 грн та додатково згідно товарно-транспортних накладних, підписаних замовником. На місяць - 18,57 куб.м. на суму 898,05 грн з ПДВ.

Договір складено в 2-х примірниках, по примірнику для кожної із сторін, кожен з яких має однакову юридичну силу та діє з 01 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року (пункт 5.4. договору).

Місцевий господарський суд дав належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору та правильно визначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення між КП «ВУКГ» та ФОП ОСОБА_2 договору надання послуг з вивезення відходів було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач, станом на 01.02.2016 у відповідача наявна заборгованість за надані послуги згідно договору від 01.04.2012 №239 на суму 27 374,42 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними за період з 06.06.2013 по 06.02.2014 та актами виконаних робіт за період з 30.06.2013 по 25.12.2014, підписаними та скріпленими печаткою позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що договір від 01.04.2012 №239 припинив свою дію 31.03.2013, не є продовженим сторонами на новий строк, а тому у суду відсутні підстави для стягнення заборгованості за послуги, надані після закінчення його строку дії.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, вважає його правильним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Умовами договору встановлено, що договір діє до 31.03.2013 та сторонами не погоджено можливості його автоматичної пролонгації.

Твердження апелянта про те, що відповідач, оплативши позивачеві надані послуги за період з 01.04.2012 по 01.06.2013, вказаними діями підтвердив та погодив продовження дії договору від 01.04.2012 № 239, відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки проведений відповідачем 06.06.2013 платіж у сумі 3 947,71 грн згідно платіжного доручення №315, був здійснений для оплати боргу за вивезення сміття за березень 2013 року у сумі 1 502,60 грн, а на суму 2 445,11 грн відповідачем помилково здійснено переплату, для повернення якої останній звернувся до позивача з листом-вимогою від 30.03.2016 (а.с. 170).

Посилання апелянта на пункт 5.2.7. додаткового договору №2 від 20.03.2013 до договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 10.01.2007 №095, згідно якого на орендаря нежилих приміщень, відповідача у даній справі, покладено обов'язок поновлювати договори на вивіз сміття та договори на постачання комунальних послуг з відповідними підприємствами, є безпідставними, оскільки невиконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним договором оренди не тягне за собою наслідків у вигляді автоматичної пролонгації договору про надання відповідних послуг.

Як пояснив суду апеляційної інстанції представник скаржника, позивач не звертався до відповідача з пропозицією укладення додаткової угоди до договору №239 від 01.09.2012 щодо продовження його дії на інший термін. Останній також не звертався до суду з відповідним позовом про спонукання до виконання пункту 5.2.7. додаткового договору №2 до договору оренди від 10.01.2007 №095.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами пролонгації договору від 01.04.2012 №239 (укладення між сторонами додаткової угоди про продовження строку дії договору тощо), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення строку дії договору 31.03.2013.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що наявність заборгованості за період з 30.06.2013 по 25.12.2014 позивач підтверджує актами виконаних робіт та товарно-транспортними накладними (а.с.39-121).

Надаючи оцінку вказаним доказам, колегія суддів встановила, що акти виконаних робіт підписані в односторонньому порядку та скріплені печаткою виконавця послуг - позивача, а товарно-транспортні накладні містять підписи невідомих осіб, що не дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні спірних господарських операцій.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1994 № 88 визначено, що господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення.

Виходячи із змісту вищенаведених норм, надані позивачем первинні документи не відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак, не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази підтвердження факту надання спірних послуг.

Крім того, відповідно до пункту 2.8. договору замовник зобов'язується надавати в письмовій формі в грудні місяці поточного року дані про потреби в обслуговуванні на наступний рік.

Відповідач вказав, що відповідних даних про потреби в обслуговуванні позивачеві не надавав, у матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Оскільки договір № 239 від 01.04.2012 припинив свою дію 31.03.2013, претензії щодо оплати відповідачем наданих позивачем за період дії спірного договору послуг (з 01.04.2012 до 31.03.2013) відсутні, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позовна вимога про стягнення 27 374,42 грн боргу за спірним договором є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором позивач просив стягнути з відповідача 10 918,60 грн пені, 10 572,71 грн інфляційних втрат та 988,32 грн 3 % річних.

Враховуючи те, що зазначені позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення 27 374,42 грн основного боргу, безпідставність якої встановлена судом, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2016 у справі №911/774/16 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2016 у справі №911/774/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 01.04.2016 у справі №911/774/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/774/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

А.І. Мартюк