ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р.Справа № 916/1104/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ОС-НОВА 2007

до відповідача: Державного підприємства „Одеська залізниця

про стягнення 4959грн.

Суддя Малярчук І.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №710 від 26.11.2015р.

В судовому засіданні 16.06.2016р. приймали участь представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 20.04.2015р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення з Державного підприємства „Одеська залізниця на користь ТОВ „ОС-НОВА 2007 4959грн. вартості нестачі вантажу.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, в їх обґрунтування зазначає, що 23.10.2015р. за залізничною накладною №49393960 ПП „Лисичанське АТП 10919 зі станції відправлення Новодружевская Донецької залізниці було відправлено вугілля кам`яне, у кількості 67550кг, номер вагону №66132200 за адресою вантажоодержувача ТОВ „ОС-НОВА 2007 - станцію „Кавуни Одеської залізниці. Однак, фактично на адресу ТОВ „ОС-НОВА 2007 у вагоні №66132200 прибуло вугілля з нестачею 7150кг, про що складено комерційний акт серії БК №392959/1/2 від 31.10.2015р. Зважаючи на те, що при завантаженні вагону вантажовідправником вжито заходів щодо забезпечення транспортабельності та схоронності вантажу в процесі його перевезення, із нанесенням захисного маркування, а також наявність поглиблень на поверхні вантажу за відсутності його просипання, позивач вважає наявними ознаки втрати вантажу в процесі його перевезення, відповідальною за що є Одеська залізниця.

Відповідач проти позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити, подав відзив на позов від 19.05.2016р. за вх.№12541/16, вказує, що завантаження вагону №60387743 проводилось засобами і силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вугілля перед відправленням вагону, без участі представника залізниці. При цьому, актами загальної форми та про технічний стан вагону №№527, 53032 від 28.10.2015р. виявлено несправність вагону №60387743 у комерційному відношенні.

Клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи від 19.05.2016р. за вх.№12550/16 було судом задоволено.

У судовому засіданні 19.05.2016р. за умови присутності представників сторін у відповідності до ст.77 ГПК України оголошено перерву до 16.06.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд встановив наступне:

ПП „Лисичанське АТП 10919 зі станції Новодружівська Донецької залізниці за накладною №49393960 у вагоні №66132200 на користь ТОВ „ОС-НОВА 2007, станція призначення „Кавуни, відвантажено вугілля марки ДГР (0-200), який був власністю ТОВ „Донуглеторг Групп, у кількості 67500кг. Вантаж завантажений вантажовідправником, розміщено та закріплено згідно п.4 гл.1 ТУ додатка 3 до СМГС.

Вугілля постачалось ТОВ „Донуглеторг Групп на користь ТОВ „ОС-НОВА 2007 на підставі укладеного між ними договору постачання №04/08-2-ДО від 04.08.2105р. Відповідно до специфікації №2 договору №04/08-2-ДО від 04.08.2105р. вартість однією тонни вугілля камяного марки ДГР (0-200) складає 855грн. за тонну. У видатковій накладній №РН-0000565 від 23.10.2015р., рахунку-фактурі №СФ-0000589 від 22.10.2015р. вартість вугілля марки ДГР 0-200 складає 712,50грн. за тонну.

Згідно листа ТОВ „Донуглеторг Групп №23/10 від 23.10.2015р. вартість тони вугілля камяного марки ДГР (0-200) складає 855грн.

На станції Кавуни Одеської залізниці складено комерційний акт №392959/1 від 31.10.2015р. з підстав різниці у вазі вантажу завантаженого та наявного у вагоні №66132200, встановленої на підставі комерційного акту ст. Основа Південної залізниці АА №064389/18 від 26.10.2015р. на нестачу 2290кг та комерційного акту ст. Знамянка Одеської залізниці АА №032526/422 від 29.10.2015р. на нестачу 7150кг.

Так, згідно комерційного акту №392959/1 від 31.10.2015р. при перевірці вантажу у вагоні №66132200 встановлено, що навантаження нижче бортів на 400 мм., на поверхні вантажу над 2-3 люками наявні воронкоподібні заглиблення довжиною 3000мм на ширину вагона, глибиною 800мм, посередині вагону над 1-2 люками довжиною 500мм, шириною 500мм, глибиною 300мм, поверхня вантажу маркована вапном, просипання вантажу відсутнє, на поперечних балках та візках вагона наявні старі сліди просипання вантажу. Щілини між кришками 1, 2, 3 люків справа і зліва по ходу поїзда та поперечними балками шириною 40мм, довжиною 700мм, закладені дошками і ганчірям. У даному вагоні глухі торцеві стінки, решта люків щільно закриті. При проведенні зважування вказаного вагону 31.10.2015р. на вагонних вагах ВЦ-150 власності ДП „Хлібна база №76 (держповірка ваг 22.05.2015р.) встановлено: брутто 83200, тара 22800, нетто 60400кг, що складає різницю ваги проти документів в сторону зменшення на 7150кг. Зважування проводилось двічі, в присутності комерційного агента ОСОБА_3 та директора ТОВ „ОС-Нова 2007 ОСОБА_4

Так, відповідно до поданих відповідачем актів загальної форми та про технічний стан вагону №№88757, 53032, 527 від 28.10.2015р. наявні зазори між кришками 1, 2, 3 люків та поперечними балками шириною 40мм та довжиною 700мм. Зазори на люках заклали дошками паклею. Втрата вантажу внаслідок вказаної несправності можлива. Відправник щілини до навантаження бачив, але заходів по їх усуненню не вжив.

Оцінюючи усі вищенаведені документи в сукупності та в контексті зясування фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст. 306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Згідно пункту 16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855 (із змінами), на відомості комерційного акту в разі оформлення його з порушеннями може подаватись письмова скарга.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно із ст.8 вказаного Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

Відповідно до ст. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів відправником (абз.5 ст.31 Статуту залізниць України).

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п.а ст.111 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Тобто, відшкодування збитків як цивільна відповідальність стосовно кредитора (особи, чиє право порушене) виконує компенсаційну функцію. Збитки це негативні майнові наслідки, які настають для кредитора. При цьому слід зазначити, що наявність та розмір збитків, завданих протиправною поведінкою, доводиться кредитором.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів оскарження комерційних актів, актів загальної форми та про технічний стан вагону, вагон №66132200 завантажувався засобами відправника, який мав встановити технічний стан вагону у комерційному відношенні, вказані акти вказують не технічну несправність вагону, яка до завантаження не була усунута вантажовідправником, та спричинила до втрати вантажу, наявна вина у спричиненні втрати вантажу вантажовідправника, що тягне за собою матеріальну відповідальність останнього.

За таких обставин, на підставі п.129 Статуту залізниць України та комерційних актів, актів загальної форми і актів про технічний стан вагонів, суд дійшов висновку про відсутність належних документальних підтверджень наявності вини перевізника у втраті вантажу, з огляду на що у задоволенні позову відмовляє повністю.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову позивача повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1378грн. відносяться за рахунок останнього.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, - ВИРІШИВ:

1. Відмовити ТОВ „ОС-НОВА 2007 у задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17 червня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук