номер провадження справи 24/33/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 р. справа № 908/1407/16

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: комунального підприємства Токмак теплоенергія Токмацької міської ради (71701, Запорізька обл.., м. Токмак, вул. Шевченка, буд. 45-а)

про стягнення 454 422,40 грн.

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 14-89 від 18.04.2014р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 1182 від 19.10.2015р.;

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2016 року до господарського суду Запорізької області звернулось публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з позовною заявою до комунального підприємства Токмак теплоенергія Токмацької міської ради про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 9 990,65 грн. та 444 431,75 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою від 24.05.2016 р. порушено провадження у справі № 908/1407/16, присвоєний номер провадження 24/33/16, справу призначено до розгляду на 14.06.2016р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 14.06.2016р. оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та зазначив наступне. 27.12.2013р. між сторонами укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/4150-БО-13, згідно якого позивач передав у власність відповідачу протягом жовтня - грудня 2013 року імпортований природний газ на загальну суму 3 406 694,32 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: 1. Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 156,741 тис.куб.м. за жовтень 2013 року на суму 719 211,72 грн.; Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 208,886 тис.куб.м. за листопад 2013 року на суму 958 480,93 грн.; Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 376,809 тис.куб.м. за грудень 2013 року на суму 1 729 001,67 грн. Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/2182/15-г від 20.05.2015р. з відповідача на користь позивача було стягнуто суму основного боргу, пеню, інфляційні втрати, 3 % річних за договором № 13/4150-БО-13 від 27.12.2013р. за отриманий протягом жовтня-грудня 2013 року газ. Нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, заявлених НАК «Нафтогаз України» у справі № 908/2182/15-г було здійснено по 04.02.2015 року. Позивачем було здійснено донарахування за період з 05.02.2015 року по 26.06.2015 року через прострочення оплати за газ, отриманий у грудні 2013 року, 3% річних у розмірі 9 990,65 грн. та інфляційних втрат у розмірі 444 431,75 грн. Загальна сума становить 454 422,40 грн. У звязку з чим, позивач просить суд на підставі ст. ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу, позов задовольнити.

Відповідач заперечує проти заявленого позову, про що викладено у письмовому відзиві від 14.06.2016р. за вх. № 0906/16653, а саме: по перше, відповідачем погашено суму основного боргу за договором № 13/4150-БО-13 від 27.12.2013 року до того, як рішення у справі № 908/2182/15-г набрало законної сили, у звязку з цим вважає позовні вимоги щодо додаткової сплати нарахованих позивачем 3% річних та індексу інфляції безпідставними; по друге, при здійсненні розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат позивачем були допущені помилки, а саме: невірно визначено кількість днів прострочення та помилково зараховано день здійснення оплати до дня прострочення суми боргу без врахування часткової оплати відповідачем. Так, відповідачем було зроблений контррозрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В :

27.12.2013р. між ПАТ НАК Нафтогаз України - Продавець та КП Токмак теплоенергія - Покупець укладено Договір № 13/4150-БО-13 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну території України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами.

Згідно п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4. Договору).

Приписами п. 6.1. Договору визначено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи позивач передав у власність відповідачу протягом жовтня - грудня 2013 року імпортований природний газ на загальну суму 3 406 694,32 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: 1. Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 156,741 тис.куб.м. за жовтень 2013 року на суму 719 211,72 грн.; Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 208,886 тис.куб.м. за листопад 2013 року на суму 958 480,93 грн.; Акт приймання-передачі природного газу у обсязі 376,809 тис.куб.м. за грудень 2013 року на суму 1 729 001,67 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/2182/15-г від 20.05.2015р. з відповідача на користь позивача було стягнуто суму основного боргу, пені, інфляційних втрат, 3 % річних за договором № 13/4150-БО-13 від 27.12.2013р. за отриманий у протягом жовтня-грудня 2013 року газ. Нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, заявлених НАК «Нафтогаз України» у справі № 908/2182/15-г було здійснено по 04.02.2015 року.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.07.2015 року рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015 року у справі № 908/2182/15-г залишено без змін.

Рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2015 року у справі №908/2182/15-г набрало законної сили 15.07.2015 року.

Предметом даного судового розгляду є спір про стягнення з відповідача за договором 13/4150-БО-13 від 27.12.2013р. за період з 05.02.2015р. по 26.06.2015 року через прострочення оплати за газ, отриманий у грудні 2013 року, 3% річних у розмірі 9 990,65 грн. та інфляційних втрат у розмірі 444 431,75 грн.

Оцінивши надані сторонами документальні докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог .

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішень суду.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Божник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань та 3% річних.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання", вбачається, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Відповідно до п. 3 постанови ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й період часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 9 990,65 грн. за період з 05.02.2015 р. по 26.06.2015 р. включно, згідно з розрахунком. Позивачем розраховано 3% річних по кожному платежу, здійсненому відповідачем, окремо та, відповідно, окремо по кожному акту передачі-приймання природного газу. Разом з тим, перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при визначенні кількості днів прострочення, помилково вважаючи день здійснення оплати відповідачем днем прострочення. Судом здійснено перерахунок в частині нарахування трьох відсотків річних та встановлено, що стягненню підлягає сума 9 669,90 грн.

Щодо розрахунку втрат від інфляції, суд зазначає, що відповідно до абз. 3 пп. 3.2. п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що стягненню підлягає сума 350 499,59 грн. грн. втрат від інфляції.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Токмак теплоенергія Токмацької міської ради про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Токмак теплоенергія Токмацької міської ради (71701 м. Токмак Запорізької області, вул. Шевченка, б. 45-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6, ) суму трьох відсотків річних у розмірі 9 669 (девять тисяч шістсот шістдесят девять) грн. 90 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 350 499 (триста пятдесят тисяч чотириста девяносто девять) грн. 59 коп., суму судового збору у розмірі 5 402 (пять тисяч чотириста дві ) грн. 63 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя Т.А. Азізбекян

Рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 17.06.2016 р.