КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 927/195/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

при секретарі: Драчук Р.А.

за участю представників:

від прокуратури Колодчина Р.В. - посв. № 041222 від 08.02.2016 року

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

від третьої особи Снітко Н.Г. - дов. № 01-01/172-02 від 14.09.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи- підприємця

ОСОБА_4

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 31.03.2016 року (суддя Бобров Ю.М.)

у справі № 927/195/16

за позовом Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури

(далі - прокурор)

в особі Регіонального відділення Фонду державного майна

України по Чернігівській області

до Фізичної особи- підприємця

ОСОБА_4

(далі - ФОП ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Деснянське басейнове управління водних ресурсів

про стягнення неустойки в сумі 14011,88 грн.

та зобов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 31.03.2016 року у справі № 927/195/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України неустойку у розмірі 14011,88 грн. ФОП ОСОБА_4 повернути державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - залізобетонний майданчик площею 400,0 кв. м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1, м. Чернігів, вартістю 145436,67 грн., Балансоутримувачу - Деснянському басейновому управлінню водних ресурсів, шляхом примусового звільнення. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь прокуратури 2391,73 грн. на відшкодування оплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 31.03.2016 року повернути Прокуратурі Чернігівської області з державного бюджету надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 364,27 грн., сплачену платіжним дорученням № 3579 від 24 грудня 2015 року. Повернуто Прокуратурі Чернігівської області оригінал платіжного доручення № 3579 від 24 грудня 2015 року про сплату 2436,00 грн.

Не погодившись із вищенаведеним рішенням господарського суду Чернігівської області у справі № 927/195/16, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Це рішення, на думку апелянта, прийняте за неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також порушення норм матеріального і процесуального права, зокрема: ст.ст. 526, 629, 785, 795 ЦК України. Таким чином скаржник, посилався на те, що судом не було в повній мірі встановлено всі без винятку обставини справи, що завадило з'ясувати фактичний стан відносин між сторонами процесу та сприяло поставленню неправосудного рішення тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 927/195/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 31.05.2016 року.

30.05.2016 року в зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та відкладено розгляд справи через неявку представників учасників процесу.

В судове засідання 14.06.2016 року з'явився представник прокуратури та представник третьої особи, представники позивача та відповідача ( апелянта) не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Присутні в судовому засідання представники прокуратури та третьої особи не заперечували проти розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідача, які не з'явились в судове засідання.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності згаданих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник прокуратури та третьої особи в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, а відтак рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників прокуратури та третьої особи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, прокурор в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області звернуся з позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення неустойки в розмірі 14011,88 грн. та зобов'язання ФОП ОСОБА_4 повернути державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - залізобетонний майданчик площею 400,0 кв. м, розміщений за адресою: АДРЕСА_1 м. Чернігів, вартістю 145 436,67 грн. балансоутримувачу - Деснянському басейновому управлінню водних ресурсів шляхом примусового виселення. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що ФОП ОСОБА_4 продовжує користуватись орендованим приміщенням без законних на те підстав, оскільки договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, № 125-12 від 01.06.2012 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та ФОП ОСОБА_4 припинений (далі - Договір) за закінченням строку, на який його було укладено. Відтак, за твердженнями прокурора, є підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_4 неустойки. В зв'язку з закінченням строку дії Договору, обов'язок відповідача повернути майно прямо передбачено умовами Договору тощо.

Оцінивши встановлені фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак задовольнив позов в повному обсязі.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що Договір, який укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області та ФОП ОСОБА_4 припинив свою дію на підставі 10.6. Договору, однак ФОП ОСОБА_4 продовжує користуватись державним майном. Оскільки відповідачем не повернено майно після закінчення дії Договору, вимоги прокурора як обґрунтовані підлягають задоволенню тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як вище згадувалось, 01.06.2012 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (Орендодавцем) та ФОП ОСОБА_4 (Орендарем) укладено договір оренди ( далі Договір), за умовами п. 1.1. якого Орендодавцем передано Орендарю у строкове платне користування без права приватизації, передачі в суборенду, переходу права власності третім особам державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - залізобетонний майданчик площею 400,0 кв. м. (надалі - майно) за адресою: АДРЕСА_1, яке перебуває на балансі Чернігівської гідрогеолого-меліоративної експедиції (Балансоутримувач), його вартість визначена згідно зі звітом про оцінку на 12.12.2011 року і становить за незалежною оцінкою 145 436,67 грн.

За умовами п. 2.1. Договору сторони визначили, що Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, зазначений Договором, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Приписами п. 10.1. Договору сторони погодили, що його укладено строком на 2 роки 364 дні - з 01.06.2012 року до 30.05.2015 року включно.

Відповідно до п. 10.4. договору, після закінчення терміну дії Договору питання продовження договору на новий термін вирішується у відповідності до вимог чинного законодавства, діючого на момент закінчення Договору.

Крім цього, згідно п. 10.6. Договору сторони дійшли згоди, що його чинність припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно наказу Державного агентства водних ресурсів від 16.02.2015 року №15 діяльність Чернігівської гідрогеолого-меліоративної експедиції, припинено, правонаступником прав та обов'язків Чернігівської гідрогеолого-меліоративної експедиції визначено Деснянське басейнове управління водних ресурсів.

19.02.2015 року Державне агентство водних ресурсів України листом № 830/5/11 повідомило відповідача про припинення дії Договору (30.05.2015) в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, на підставі п. 10.6. Договору.

В подальшому, позивач рекомендованим листом №18-04-00673 від 26.02.2015 року повідомив відповідача про намір Державного агентства водних ресурсів України використовувати майно, що є об'єктом Договору, для власних потреб та про необхідність повернення його Балансоутримувачу за актом приймання-передачі. Однак цей лист було повернено на адресу позивача поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання.

З метою підтвердження наміру припинити Договор, позивач повторно надіслав на адресу відповідача копію листа Держводагенства України №830/5/11 від 19.02.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №431 від 04.03.2015 року.

Крім цього, листом від 04.06.2015 року №18-04-01957 позивач в черговий раз повідомив відповідача про відсутність законних підстав для продовження Договору та виклав вимогу про повернення об'єкта оренди Балансоутримувачу. Даний лист відповідачем отримано 06.06.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №91.

Як вбачається з матеріалів справи, відповіді на зазначені вище листи відповідач не надсилав, обов'язку щодо повернення орендованого майна не виконав.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином та у встановлений ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строк повідомлений про припинення дії Договору внаслідок закінчення строку його дії, тобто з 01.06.2015 року.

Відповідно до п.10.9 Договору, у разі припинення або розірвання Договору майно протягом 3 (трьох) робочих днів повертається Орендарем (відповідачем по справі) Балансоутримувачу.

Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання про повернення майна покладається на Орендаря (п.10.10. Договору).

Якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за користування майном за весь час прострочення (п. 10.11. Договору).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 10.11.2015 року у справі № 927/1082/15 за позовом Заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області до ФОП ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Чернігівська гідрогеолого-меліоративна експедиція, Деснянське басейнове управління водних ресурсів, Державне агентство водних ресурсів України про витребування майна та стягнення неустойки у розмірі 6 239,06 грн. позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області з подальшим перерахуванням до Державного бюджету України неустойку у розмірі 6 239 грн. 06 коп. У частині позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння ФОП ОСОБА_4 державного окремого індивідуально визначеного (нерухомого) майна провадження у справі припинено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп.

Згадане рішення набрало законної сили 27.11.2015 року.

Цим судовим рішенням встановлено факт незаконного використання Орендарем державного майна після закінчення строку дії Договору, а також стягнуто з ФОП ОСОБА_4 неустойку за період 04.06.2015 по 07.08.2015 у розмірі 6 239,06 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За умовами п.3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за держане майно та пропорції її розподілу, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2012 - 1 467 грн. 46 коп. Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2012 року, визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за квітень, травень, червень 2012 року.

В позовній заяві прокурора пред'явлено до стягнення неустойку за користування об'єктом оренди за період прострочення повернення об'єкту оренди з 08.08.2015 по 01.02.2016 в розмірі 14011,46 грн.

Перевіривши розрахунок, дослідивши матеріали справи, місцевий суд дійшов висновку, що вимога про стягнення неустойки у розмірі 14 011,46 грн. підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до положень ч. 1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимоги про зобов'язання відповідача повернути майно шляхом примусового звільнення теж підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно роз'яснень, викладених в п.п. 2.2.1 п. 2 Постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.03.2013 року № 7 судовий збір з позовної заяви про повернення майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Відповідно до п.п. 2.9 п. 2 згаданої постанови, у разі об'єднання позовних вимог на підставі ст. 58 ГПК України, судовий збір обчислюється із загальної суми позову.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача 2 391,73 грн. на відшкодування сплати судового збору.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернігівської області від 31.03.2016 року у справі № 927/195/16 - без змін.

Матеріали справи № 927/195/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова