ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/1289/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х", м. Харків
до Приватне акціонерне товариство Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 491 446,86 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за дов. б/н від 27.01.2016 року

відповідача - ОСОБА_2, за дов. №241 від 23.05.2016 року

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок", про стягнення заборгованості у розмірі 491 446,86 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 10 371.70 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов'язання за договором № 456 купівлі-продажу електроенергії від 09 квітня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 квітня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1289/16 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 23 травня 2016 року. 23 травня 2016 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 07 травня 2016 року.

06 червня 2016 року через канцелярії суду від представника позивача супровідним листом (вх. № 18625 від 06 червня 2016 року) надійшли документи, дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 07 червня 2016 року представники сторін з'явилися. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі посилаючись на скрутне фінансове становище та просить суд долучити до матеріалів справи супровідним листом пакет документів, а саме копії платіжних доручень: № 356 від 15 квітня 2016 року на суму № 100 000,00 грн.; № 167 від 15 квітня 2016 року на суму 100 000,00 грн.; № 168 від 19 квітня 2016 року на суму 200 000,00 грн. Даний пакет документів судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 18841 від 07 червня 2016 року.

В судовому засіданні 07 червня 2016 року учасники судового процесу не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09 квітня 2014 руку між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір № 456 купівлі-продажу електроенергії.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник здійснює продаж споживачеві електричної енергії в межах встановленої (дозволеною) потужності в необхідному обсязі.

Постачальник зобов'язується забезпечити споживача електроенергією, що належить постачальникові. Право власності на електроенергію переходить до споживача на межі балансової приналежності споживача. Електроенергія, що поставляється, відповідає вимогам до якості електроенергії в електромережах загального призначення. Поставляти електроенергію споживачеві по мережах АК "Харківобленерго" в період дії цього договору відповідно до місячних заявок (додаткова угода № 1) (п. п. 2.2, 2.2.1, 2.2.2 договору).

Споживач зобов'язується щомісячно, не пізніше за 10-е число місяця, передуючого місяцю постачання, представляти постачальникові заявку на необхідний об'єм електроенергії. Робити плату за електроенергію згідно додаткової угоди № 2 до цього договору. Споживач здійснює оплату електроенергії шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в порядку, обумовленому в додатковій угоді № 2 до цього договору (п. п. 2.3, 2.3.1, 2.3.4, 3.1 договору).

Згідно п. п. 6.1, 6.2 договору (п. 6.1 в редакції додаткової угоди від 01 грудня 2015 року), договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2016 року. Якщо не менше, чим за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не виявить ініціативи по його розірванню, договір вважається автоматично продовженим до 31 грудня наступного року.

На виконання умов спірного договору сторонами складено та підписано додаткові угоди до нього, зокрема, додаткову угоду № 2 від 09 квітня 2014 року, відповідно до якої споживач сплачує 100% об'єму електроенергії до 30 числа місяця наступного за місяцем постачання.

Як стверджує позивач у позовній заяві, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем отримано електричної енергії на загальну суму 691 446,86 грн., даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) договір № 456 від 09 квітня 2014 року за березень 2016 року від 31 березня 2016 року (арк. спр. 15). Втім відповідач лише частково оплатив вартість отриманої електричної енергії у розмірі 200 000,00 грн., що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

З огляду на зазначене, аналізуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем у справі договору за № 456 на купівлі-продажу електроенергії від 09 квітня 2014 року, суд визнав, що за своєю правовою природою даний договір є договором купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, а саме копія платіжного доручення № 168 від 19 квітня 2016 року на суму 200 000,00 грн., відповідачем ще до звернення позивача з даним позовом до суду (позов подано до суду 20 квітня 2016 року) частково сплачено на користь позивача вартість отриманої електричної енергії, яка становить частину змісту позовних вимог позивача у даній справі, даний факт не заперечував й представник позивача під час судового засідання 07 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховую вище викладене в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у розмірі 291 446,86 грн. заборгованості за отриману електричну енергію за договором № 456 купівлі-продажу електроенергії від 09 квітня 2014 року. В решті позовних вимог щодо стягнення з відповідача 200 000,00 грн. заборгованості за спірним договором суд відмовляє, як в безпідставно заявленій та необґрунтованій.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4 371,70 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 193 Господарського кодексу України, статтями 6, 11, 509, 526, 612, 626, 627, 655, 692, 694 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський електротехнічний завод "Трансзв'язок" (61009, м. Харків, вул. Достоєвського, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (61002, м. Харків, вул. Чубаря, 3/5, ) 291 446,86 грн. заборгованості за договором № 456 купівлі-продажу електроенергії від 09 квітня 2014 року та 4 371,70 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/1289/16