КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 927/38/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Чернігівської області

від 02.03.2016 року

у справі №927/38/16 (суддя Блохіна Ж.В.)

за позовом Борзнянської районної спілки споживчих товариств

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про виселення з орендованого приміщення та стягнення 15039,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Борзнянська районна спілка споживчих товариств звернулась до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити займане приміщення складу за адресою: АДРЕСА_2 та стягнення 6580,86 грн. неустойки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору оренди, укладеного між сторонами 01.11.2014, не повернув майно, хоча вчасно був повідомлений про відмову орендодавця від подальшого продовження договору оренди. З 01.11.2015 сплив строк дії договору оренди приміщення, але відповідач продовжує використовувати орендоване приміщення для власних потреб. На підставі ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути передбачену цією нормою неустойку, оскільки після припинення дії договору оренди відповідач продовжує користуватись об'єктом оренди без належної правової підстави.

Після неодноразового подання позивачем заяв про збільшення розміру позовних вимог та подання заяви про зміну предмету спору, судом першої інстанції було розглянуто справу в межах остаточних позовних вимог, а саме: виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з приміщення складу Борзнянської райспоживспілки корисною площею 120 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 шляхом видачі наказу на примусове виселення; стягнення 15039,06 грн. неустойки за період з 01.11.2015 р. по 02.03.2016 р.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 02.03.2016 р. позов задоволено повністю. Вирішено виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 з приміщення складу Борзнянської районної спілки споживчих товариств корисною площею 120 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Борзнянської районної спілки споживчих товариств 15039,06 грн. неустойки, 2756 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 02.03.2016 р. у справі №927/38/16 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому скаржник посилається на те, що спірний договір оренди є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах в розумінні ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, оскільки позивач після 31.10.2015 (закінчення строку дії договору оренди) протягом листопада-грудня 2015 року та січня 2016 року приймав від відповідача платежі з орендної плати та комунальних послуг. Також відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою підписати акт приймання-передачі повернення об'єкта оренди, тоді як відповідно до п.2.6 Договору обов'язок зі складання акту приймання-передачі покладається на орендодавця, а тому позовна вимога про стягнення 15039,06 грн. неустойки за період з 01.11.2015 по 02.03.2016 є необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) задоволено клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Чернігівської області від 02.03.2016 р. у справі №927/38/16; відновлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строк для подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Чернігівської області від 02.03.2016 р. у справі №927/38/16 до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 31.05.2016 р.

10.05.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити без змін рішення господарського суду Чернігівської області від 02.03.2016 р. у справі №927/38/16 та повідомив про те, що 19.04.2016 р. сторонами підписано акт прийняття-передачі з оперативної оренди об'єкта нерухомості - приміщення складу АДРЕСА_3, відповідно до якого орендар передає, а орендодавець приймає об'єкт нерухомості з оренди, та земельну ділянку, яка прилягає до будівель та споруд, також 18.04.2016 р. відповідачем на користь позивача сплачено неустойку в розмірі 15039,06 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2756,00 грн. При цьому позивачем надано відповідні докази на підтвердження викладених у відзиві обставин.

В судове засідання апеляційної інстанції 31.05.2016 р. представники сторін не з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) розгляд справи відкладено на 14.06.2016 р.

В судове засідання апеляційної інстанції 14.06.2016 р. представники сторін не з'явились.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01 листопада 2014 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди об'єкта нерухомості №23 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення складу райспоживспілки корисною площею 120,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (далі - об'єкт оренди).

Відповідно до п. 2.1 договору, орендодавець зобов'язується звільнити об'єкт оренди та передати орендарю за актом приймання-передачі об'єкт оренди (додаток, що є невід'ємною частиною даного договору) (додаток 3), в якому сторони зазначають склад об'єкта оренди, його стан на момент передачі в оренду.

Орендар вступає в строкове платне користування об'єктом оренди 01 листопада 2014 року включно (п. 2.2 договору).

У відповідності до п. 2.4 договору, об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем з урахуванням нормального фізичного зносу за актом приймання-передачі об'єкта оренди, в якому сторони зазначають склад об'єкта оренди, його стан на момент повернення, протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту закінчення строку дії оренди або в разі дострокового розірвання договору протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати припинення дії договору. Умовами повернення орендодавцеві об'єкта є: звільнення орендарем орендованої площі від меблів та іншого майна, вилучення зроблених орендарем поліпшень об'єкта оренди, які є власністю орендаря і відокремлюються від об'єкта оренди без завдання йому шкоди.

Згідно з п. 2.6 договору, обов'язок зі складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця.

Відповідно до п.п. 3.1.2 п. 3.1 договору, орендодавець зобов'язаний вчасно надавати орендарю рахунки на оплату орендної плати та витрат по відшкодуванню вартості наданих експлуатаційних витрат, комунальних послуг і послуг, що пов'язані з утриманням вартості наданих експлуатаційних витрат, комунальних послуг і послуг, що пов'язані з утриманням приміщень.

Виходячи зі змісту п.п. 3.3.2 п. 3.3 договору, орендар зобов'язаний у термін до 05-го числа кожного місяця, в якому здійснюється користування об'єктом оренди і в повному обсязі відповідно до умов цього договору, сплачувати орендну плату та відшкодування експлуатаційних та комунальних платежів.

Згідно з п. 4.1 договору, цей договір набуває чинності з 01 листопада 2014 року і діє до 31 жовтня 2015 року включно.

Відповідно до п. 5.1 договору, орендна плата за місяць користування об'єктом оренди становить 1500,00 грн.

Витрати по комунальних платежах (за електроенергію, опалення) несе орендар, самостійно від власного імені укладає договори по наданню послуг (п. 5.4 договору).

01 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем складено та підписано акт прийняття-передачі в оперативну оренду об'єкта нерухомості, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає приміщення складу. Об'єкти нерухомості, внутрішньо будинкові та зовнішні прибудинкові комунікації, які передаються в оренду, є в належному технічному стані, відповідають санітарним і протипожежним нормам, не мають механічних пошкоджень тощо.

25 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем підписана додаткова угода №1 до договору №23 від 01 листопада 2014 року, згідно якої сторони внесли зміни в розділ 5 п. 5.1 договору оренди №23 від 01.11.2014 та виклали його в наступній редакції: „Орендна плата за місяць користування об'єктом оренди становить 1850,00 грн.".

Листом №197 від 03.11.2015 р., отриманим відповідачем особисто 03.11.2015 р. (про що зазначено в письмових поясненнях відповідача, які містяться в матеріалах справи), позивач повідомляє, що дія договору закінчилася 31.10.2015, станом на 03.11.2015 приміщення складу не звільнене, в зв'язку з чим позивач вимагає передати орендоване приміщення власнику за актом приймання-передачі до 09.11.2015.

Рекомендованим листом №212 від 02.12.2015, направленим на адресу відповідача: АДРЕСА_1 і отриманим відповідачем особисто 03.12.2015, що підтверджується довідкою за підписом начальника Центру поштових зв'язків №2 Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта", позивач повідомляє відповідача, що станом на 02.12.2015 приміщення складу не звільнено і вимагає в строк до 15.12.2015 передати орендоване приміщення власнику за актом приймання-передачі.

В матеріалах справи містяться копії квитанцій, згідно яких відповідач здійснював орендні платежі після закінчення строку дії договору, а саме: квитанція №71 від 27.11.2015 про сплату 1850,00 грн. за оренду приміщення, №72 від 27.11.2015 про сплату 500,00 грн. за електроенергію, №147 від 15.12.2015 прос плату 1850,00 грн. за оренду приміщення, №75 від 24.12.2015 про сплату 1662,00 грн. за електроенергію, №285 від 13.01.2016 про сплату 1850,00 грн. за оренду приміщення, №79 від 28.01.2016 про сплату 1025,00 грн. відшкодування КП, №155 від 15.02.2016 про сплату 1850,00 грн. за оренду приміщення.

Згідно довідки Центру поштового зв'язку №2 Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" 19.02.2016 Борзнянською райспоживспілкою був надісланий електронний переказ на суму 7400,00 грн. на ім'я ОСОБА_2 з призначенням платежу: повернення помилково одержаних коштів, про що відповідачу надіслана відповідна телеграма.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, порушуючи умови договору та вимоги чинного законодавства, не виконав обов'язку з повернення орендованого майна за договором оренди, строк дії якого сплив 31.10.2015, а тому позивач просить виселити відповідача з приміщення та стягнути з нього неустойку на підставі ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, оскільки після припинення дії договору відповідач продовжував користуватись об'єктом оренди без належної правової підстави.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Виходячи з умов договору №23 від 01.11.2014, між сторонами укладено договір оренди майна.

Відповідно до ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У ст. 764 Цивільного кодексу України зазначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Виходячи із системного аналізу змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, автоматична пролонгація договору оренди (продовження його дії на той самий строк та на тих самих умовах) відбувається в позасудовому порядку та має місце в разі відсутності заяв однієї із сторін договору про припинення договору оренди. Після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як встановлено вище, листом від 03.11.2015, отриманим відповідачем, орендодавець (позивач) повідомив орендаря про закінчення строку дії договору оренди 31.10.2015 та про відсутність наміру продовжувати договір оренди та необхідність повернення орендованого майна орендодавцю за актом приймання-передачі у термін до 09.11.2015 р.

Даний лист був направлений орендарю в межах місячного терміну, встановленого ч.4 ст. 284 ГК України та ст. 764 ЦК України, а тому є належним доказом своєчасної відмови орендодавця від пролонгації договору оренди №23 від 01.11.2014.

Враховуючи те, що орендодавець у встановлений законодавством спосіб і термін заперечив щодо пролонгації укладеного 01.11.2014 договору оренди, а відповідач доказів укладення договору оренди на новий строк на орендоване приміщення не надав, тому договір оренди №23 від 01.11.2014 припинив свою дію, в зв'язку з чим у відповідача відсутні підстави для перебування у цьому приміщенні.

Твердження скаржника про те, що спірний договір оренди є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах в розумінні ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, посилаючись на те, що позивач після 31.10.2015 (закінчення строку дії договору оренди) протягом листопада-грудня 2015 року та січня 2016 року приймав від відповідача платежі з орендної плати та комунальних послуг є безпідставними, оскільки як зазначалося вище обов'язковою передумовою для пролонгації договору оренди є саме відсутність заперечень орендодавця у встановлений місячний термін, що в даному випадку не має місця, а тому лише належне виконання орендарем своїх обов'язків, зокрема, в частині сплати коштів у вигляді орендної плати та прийняття її позивачем після припинення договору оренди, не створює підстав вважати договір оренди пролонгованим.

В подальшому листом №212 від 02.12.2015, направленим на адресу відповідача і отриманим останнім особисто, позивач знову підтвердив відсутність свого наміру на пролонгацію договору оренди і вимагав в строк до 15.12.2015 передати орендоване приміщення власнику за актом приймання-передачі.

Проте відповідачем не повернуто об'єкт оренди, останній впродовж усього строку після закінчення дії договору оренди 31.10.2015 і до дня вирішення спору продовжував використовувати орендоване майно і сплачує орендну плату, що також не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 „Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що у розгляді справ зі спорів, що виникають з договорів оренди будівель або інших капітальних споруд, слід враховувати умови договору та спеціальні норми ст. 795 ЦК України, в силу яких договір найму припиняється з моменту оформлення відповідних документів (актів), що підтверджують повернення наймачем предмета договору найму.

Отже законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що вимога про стягнення 15039,06 грн. неустойки за період з 01.11.2015 по 02.03.2016 є безпідставною, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до відповідача з вимогою підписати акт приймання-передачі повернення об'єкта оренди, тоді як відповідно до п.2.6 Договору обов'язок зі складання акту приймання-передачі покладається на орендодавця, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.

Згідно з п. 2.6 договору, обов'язок зі складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця.

Разом з тим, в пункті 2.4 договору оренди сторонами узгоджено, що об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем за актом приймання-передачі об'єкта оренди протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту закінчення строку дії оренди або в разі дострокового розірвання договору протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати припинення дії договору. Умовами повернення орендодавцеві об'єкта є: звільнення орендарем орендованої площі від меблів та іншого майна, вилучення зроблених орендарем поліпшень об'єкта оренди, які є власністю орендаря і відокремлюються від об'єкта оренди без завдання йому шкоди.

Отже, складання акта приймання-передачі (повернення об'єкту оренди) можливе лише за умови звільнення орендарем орендованої площі від меблів та іншого майна, вилучення зроблених орендарем поліпшень об'єкта оренди, які є власністю орендаря і відокремлюються від об'єкта оренди без завдання йому шкоди.

Проте, відповідачем, в порушення умов договору (станом на час розгляду справи в суді першої існтанції) не виконано умов повернення орендодавцеві об'єкта, а саме: звільнення орендарем орендованої площі від меблів та іншого майна, вилучення зроблених орендарем поліпшень об'єкта оренди, які є власністю орендаря і відокремлюються від об'єкта оренди без завдання йому шкоди (в матеріалах справи відсутні відповідні докази), що виключає можливість позивачу виконати зобов'язання щодо складання акту приймання-передачі (повернення об'єкту оренди).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 19.04.2016 р. сторонами підписано акт прийняття-передачі з оперативної оренди об'єкта нерухомості - приміщення складу АДРЕСА_3, відповідно до якого орендар передає, а орендодавець приймає об'єкт нерухомості з оренди, та земельну ділянку, яка прилягає до будівель та споруд, також 18.04.2016 р. відповідачем на користь позивача сплачено неустойку в розмірі 15039,06 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2756,00 грн., що підтверджується доданим до відзиву на апеляційну скаргу відповідними доказами.

З огляду на викладене, враховуючи те, що станом на час розгляду справи в суді першої існтанції в матеріалах справи були відсутні докази продовження дії договору оренди на новий строк, докази повернення позивачу відповідачем орендованого приміщення, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з приміщення складу Борзнянської районної спілки споживчих товариств корисною площею 120 кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та стягнення неустойки в розмірі 15039,06 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернігівської області від 02.03.2016 року у справі №927/38/16 залишити без змін.

Матеріали справи №927/38/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко