ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/1577/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Системс АМ", м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № б/н від 03.02.2016 року);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція" (позивач) звернулось до господарського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Системс АМ" (відповідач) про стягнення 259 390, 74 грн. - інфляційних втрат від прострочення здійснення розрахунку за договором генерального підряду № 233 від 1.07.2009 року, 20 177, 06 грн. - 3 процентів річних від суми заборгованості та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем рішення суду від 24.09.2014 року у справі № 922/2862/14 було виконано невчасно, що у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на прострочену суму зобов'язання за договором генерального підряду № 233 від 1.07.2009 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 7.06.2016 року.

Представник відповідача у призначене судове засідання 7.06.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду, яке долучено до матеріалів справи.

3.06.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 18481 про долучення документів до матеріалів справи, зокрема докази виконання рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2014 року у справі № 922/2862/14, а саме погашення суми основного боргу за договором та сплати інфляційних втрат, 3 процентів річних за період, заявлений у вимогах зустрічного позову у справі № 922/2862/14.

Присутній у судовому засіданні 7.06.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав викладених у позовній заяві та наданих до суду пояснень.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016 року про порушення провадження у справі, сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, як передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 7.06.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 1.07.2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Системc АМ» (далі - відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стальконструкція» (далі - позивач, генпідрядник) було укладено договір генерального підряду №233.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором генерального підряду №233 від 1.07.2009 року, у звязку із чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Стальконструкція», яку було стягнуто на підставі рішення господарського суду Харківської області у справі № 922/2860/14 прийнятого 24.09.2014 року (т. 1 а.с. 9-17), а саме, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Системс АМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальконструкція» заборгованість за виконані будівельні роботи у сумі 382 379, 33 грн., пеню у сумі 1 644,23 грн., інфляційні втрати у сумі 45 918,98 грн., 3% річних у сумі 15 965,65 грн., судовий збір у розмірі 8 918,16 грн. Вищезазначене рішення залишено в силі постановою Верховного суду України від 16.03.2016 року у справі № 922/2862/14 (т. 1, а.с. 18-22).

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку із простроченням виконання зобов'язання, позивачем у відповідності до розрахунку (т.1, а.с. 4) заявлено до стягнення з відповідача 259 390, 74 грн. - інфляційні втрати від прострочення здійснення розрахунку за договором генерального підряду № 233 від 1.07.2009 року за період з 8.08.2014 року по 10.05.2016 року; 20 177, 06 грн. - 3 проценти річних від суми заборгованості у розмірі 382 379, 33 грн. за період з 8.08.2014 року по 10.05.2016 року.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму заборгованості, яка була несвоєчасно сплачена відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язаний на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до розділу 7 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. та статті 599 Цивільного кодексу України, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів виконано не своєчасно, кредитор вправі вимагати стягнення із боржника у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положень статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, що кореспондуються з статтею 115 Господарського процесуального кодексу України про обов'язковість виконання судових рішень, ухвал, постанов господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Оскільки сума заборгованості у розмірі 382 379, 33 грн. була погашена відповідачем 11.05.2016 року з простроченням строку, визначеного умовами договору, позивачем правомірно застосовано наслідки за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та нараховано відповідачу:

- 259 390, 74 грн. - інфляційні втрати від прострочення здійснення розрахунку за договором генерального підряду № 233 від 1.07.2009 року за період з 8.08.2014 року по 10.05.2016 року;

- 20 177, 06 грн. - 3 проценти річних від суми заборгованості у розмірі 382 379, 33 грн. за період з 8.08.2014 року по 10.05.2016 року.

Суд перевіривши у системі законодавство правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 процентів річних (нарахованих на вищезазначену суму боргу) за період з 08.08.2014 року по 10.05.2016 року, дійшов висновку, що вищезазначені нарахування здійснено вірно, вони відповідають вимогам чинного законодавства та відносинам що склалися між сторонами, а тому приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього за період з 8.08.2014 року по 10.05.2016 року 3% річних у сумі 20 177, 06 грн. та 259 390,74 грн. суми індексу інфляції, заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

При цьому, суд бере до уваги, що у пункті 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволені позову судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 4 193, 51 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Системс АМ» (61115, м. Харків, пр-т., Косіора, 81, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальконструкція» (61060, м. Харків, пр-т., Московський, буд. 142; поштова адреса: 61153, м. Харків, пр-т. Ювілейний, буд. 56, оф. 324, ) 259 390, 74 грн. - інфляційні втрати, 20 177, 06 грн. - 3 проценти річних та судовий збір у розмірі 4 193, 51 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2