РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016№910/7344/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/7344/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діамед», м. Київ,

до дочірнього підприємства «Хумана піпл ту піпл Україна», м. Київ, та

споживчого товариства «Діамед», м. Миколаїв,

про визнання договору від 01.04.2009 №22/9 недійсним та зобов'язання повернути приміщення,

за участю представників сторін:

позивача - Жука О.Б. (довіреність від 12.04.2016 №17/1);

Онищук Д.С. (довіреність від 08.02.2016 №23);

відповідача-1 - Садовенко Т.В. (довіреність від 20.05.2016 №б/н);

відповідача-2 - Трейтяка С.М. (довіреність від 08.01.2014 №18/24);

Шевельової А.С. (довіреність від 12.01.2016 №б/н).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діамед» (далі - ТОВ «Діамед») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недійсним договору оренди від 01.04.2009 №22/9 (далі - Договір), укладеного дочірнім підприємством «Хумана піпл ту піпл Україна» (далі - Підприємство) та споживчим товариством «Діамед» (далі - Товариство);

- зобов'язання Підприємства повернути позивачу за актом приймання-передачі нежитлове приміщення загальною площею 346,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А (далі - нежитлове приміщення).

Позовні вимоги мотивовано тим, що: 01.04.2009 Підприємством та Товариством укладено Договір, проте Банк як іпотекодержатель не надавав згоди Товариству на укладення Договору, а тому Договір є недійсним; оскільки ТОВ «Діамед» укладено з Банком попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.04.2014, відповідно до умов якого ТОВ «Діамед» до моменту повної оплати вправі володіти, користуватися та здавати в оренду об'єкт, утримує та несе за його схоронність повну відповідальність, то Підприємство зобов'язане повернути приміщення, передане йому в оренду, ТОВ «Діамед».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2016 порушено провадження у справі.

Товариство 27.05.2016 подало суду відзив на позов, в якому зазначило таке:

- Договір жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, зокрема, як поручителя за договором поруки від 12.09.2011 №498/09.01-ДП11 (далі - Договір поруки), предметом якого є зобов'язання позивача перед Банком відповідати за зобов'язаннями Товариства, які виникли з умов кредитної угоди від 12.09.2011 №498/09.01, а саме зі сплати грошових коштів;

- попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.04.2014 (далі - Попередній договір), укладений позивачем та Банком, спрямований на укладення в майбутньому ТОВ «Діамед» та Банком основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке було предметом іпотеки за договорами від 12.09.2001 №498/09.01ДЗ2, від 14.06.2006 №498-ДЗ10 від 22.03.2006 №498-ДЗ12;

- з огляду на приписи статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вбачається, що право на звернення до суду за захистом прав та законних інтересів є індивідуалізованим, тобто у даному випадку ТОВ «Діамед» не доведено, яким чином відсутність згоди іпотекодержателя на укладення Договору порушило права позивача, який не є стороною Договору та договорів іпотеки;

- що ж до вимоги про повернення ТОВ «Діамед» орендованого приміщення, то акт приймання-передачі щодо повернення приміщення може бути підписаний лише між сторонами Договору, а позивач не є стороною Договору; з 29.01.2016 власником приміщення, яке передавалося за Договором, є Банк, відповідно на даний час лише останній має право на отримання орендованого приміщення за актом приймання-передачі; Попередній договір не передбачає права позивача на отримання за актом приймання-передачі орендованого приміщення; за вказаним договором ТОВ «Діамед» не отримало майнового права на розпорядження нежилого приміщення.

27.05.2016 представник Товариства Шевельова А.С. подала суду додаткові пояснення щодо повноважень представників Товариства, у яких зазначила, що з 20.07.2016 Товариство перебуває в стані припинення, головою ліквідаційної комісії було обрано та залишається Мельніченко Наталія Євгенівна, таким чином, єдиною особою, яка може представляти інтереси Товариства без довіреності та уповноважувати на представництво інших осіб, була (на час розгляду даної справи) та залишається голова ліквідаційної комісії Мельніченко Н.Є., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.05.2016.

30.05.2016 голова правління Товариства подав суду заяву про відкликання довіреностей, у якій зазначив таке: відповідно до постанови Вищого господарського суду України від 07.04.2015 зі справи №915/1296/14 та рішення господарського суду Миколаївської області від 22.10.2014 зі справи №915/1296/14 головою правління Товариства згідно з протоколом загальних зборів Товариства від 01.10.2013 до 01.10.2018 є Шмаюн Костянтин Миколайович; таким чином, голова правління Товариства Шмаюн К.М. просить суд скасувати всі довіреності та доручення, які були підписані Євдоченко Оленою Федорівною та Мельніченко Наталією Євгенівною в період з 11.01.2014 і на даний час.

Суд, заслухавши у судовому засіданні 30.05.2016 пояснення представників Товариства, ухвалив допустити до участі в судовому засіданні представників Товариства Трейтяка С.М. та Шевельову А.С.

Підприємство 30.05.2016 подало суду клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що: у провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/6637/16 за позовом Підприємства до Банку про зобов'язання виконати умови Договору та прийняти нежитлове приміщення за актом приймання-передачі; 12.05.2016 у справі №910/6637/16 прийнято рішення, яким позов задоволено; у справі №910/6637/16 досліджувалось питання повернення приміщення ТОВ «Діамед» згідно з Попереднім договором та було відхилено клопотання Банку (власника приміщення) про заміну відповідача на ТОВ «Діамед».

Вказане клопотання не розглядалося судом, оскільки представник Підприємства у судовому засіданні 13.06.2016 не підтримав вказане клопотання.

Разом з тим, Підприємство 30.05.2016 подало суду відзив на позов, в якому вказало таке:

- відповідно до повідомлення Банку від 26.05.2014 №139 Підприємство отримало інформацію про укладення Попереднього договору; оскільки інформація у вказаному повідомленні була незрозумілою та неповною, а право власності до Банку на той момент не перейшло, Підприємство одразу звернулося до голови правління Банку з відповідним повідомленням про використання приміщення Підприємством згідно з Договором та проханням роз'яснити, які саме права має ТОВ «Діамед» щодо орендованого Підприємством приміщення і на підставі яких саме документів, проте відповіді на вказаний лист Підприємство не отримало; таким чином, Підприємство вважає, що власник приміщення Банк був повідомлений про Договір та не заперечував проти використання орендованого приміщення Підприємством;

- наслідком недійсності Договору є повернення сторін у попередній стан, що є неможливим, оскільки Договір закінчив свою дію; крім того, ТОВ «Діамед» вважає порушеними свої права з дати укладення Попереднього договору, а не весь період дії Договору; визнання недійсним Договору за окремий період часу також є неможливим; слід також зазначити, що рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/6637/16 Договір визнано таким, що припинив свою дію;

- Підприємство ніколи не укладало жодних угод із ТОВ «Діамед», тому не бачить юридичної підстави для повернення приміщення позивачу.

Голова правління Товариства Шмаюн К.М. 30.05.2016 подав суду заяву про визнання позову, в якій зазначив, що: згоди Банку на укладення Договору Товариству не надавалося, у зв'язку з чим в порядку частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» Договір є недійсним; з моменту підписання Попереднього договору позивач має право на володіння та користування нежитловим приміщенням, а також на здачу його в оренду, саме тому Договір є недійсним, а приміщення повинно було бути повернуто Підприємством позивачу.

Підприємство 06.06.2016 подало суду додаткові пояснення, в яких вказало таке: в провадженні Київського апеляційного господарського суду знаходиться справа №910/13709/14 за позовом Товариства до ТОВ «Діамед» про визнання недійсним договору уступки прав вимоги платежів за Договором; Підприємство виступає у вказаній справі як третя особа, оскільки є орендарем за Договором та отримує вимоги від ТОВ «Діамед» про сплату орендних та комунальних платежів відповідно до умов договору уступки; відповідно до листа Святошинського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 23.05.2014 №51/295 у вказаному управлінні перебуває кримінальне провадження №0000295 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, за фактом незаконних дій, в тому числі, шахрайське заволодіння печаткою Товариства з боку колишнього голови правління Товариства Шмаюна К.М., який на даний час є керівником позивача у даній справі та видає довіреності від Товариства; у Товаристві з 2014 року триває конфлікт інтересів між Шмаюном К.М. та іншими членами Товариства.

Представник Товариства Шевельова А.С. 09.06.2016 подала суду додаткові пояснення, в яких вказала, що заява Шмаюна К.М. про визнання позову є незаконним волевиявленням Товариства, оскільки Шмаюн К.М. діє від Товариства без належного обсягу повноважень та відповідно останній не має права уповноважувати будь-яких осіб на представництво інтересів Товариства.

Позивач 09.06.2016 подав суду додаткові пояснення, в яких зазначив таке: загальна сума сплачених позивачем коштів за кредитною угодою від 12.09.2001 №498/09.01, відповідно до Договору поруки становить 383 553,90 грн.; нежитлове приміщення повинно було бути повернуто саме ТОВ «Діамед», адже відповідно до умов Попереднього договору позивач з моменту підписання Попереднього договору несе відповідальність за схоронність майна; 08.06.2016 Банк у своєму листі до ТОВ «Діамед» зазначив, що згоди на укладення Договору Банк не надавав.

Представник позивача у судовому засіданні 13.06.2016 підтримав доводи, викладені у додаткових поясненнях, поданих суду 09.06.2016 у письмовому вигляді, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Підприємства підтримав доводи, викладені у додаткових поясненнях, поданих суду 06.06.2016 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник Товариства Шевельова А.С. надала пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечила; проти заяви голови правління Товариства Шмаюна К.М. від 27.05.2016 №б/н про визнання позову заперечила.

Представник Товариства Трейтяк С.М. надав пояснення у справі, підтримав заяву голови правління Товариства Шмаюна К.М. від 27.05.2016 №б/н про визнання позову.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що Банком та Товариством укладено:

12.09.2001 кредитну угоду №498/09.01;

12.09.2001 договір застави №498/09.01-Д32, відповідно до якого заставлено нерухоме майно - нежиле приміщення площею 84,5 кв.м.; договором від 18.07.2012 №4 внесено зміни до вказаного договору застави у зв'язку із його зміною на договір іпотеки;

14.06.2004 договір іпотеки №498-ДЗ10, предметом іпотеки за яким є нежиле приміщення площею 167,40 кв.м., що складає 7/100 частин житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17А;

22.03.2006 договір іпотеки №498-ДЗ12, предметом якого є нежилі приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №5), загальною площею 291,4 кв.м. та нежилі приміщення з №1,2 (групи приміщень №7), з №1 (групи приміщень №7а), №1,2 (групи приміщень №8), з №1 по №6 (групи приміщень №1), загальною площею 264,7 кв.м.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

01.04.2009 Товариством (орендодавець) та Підприємством (орендар) укладено Договір, за умовами якого:

- орендодавець передає орендарю в строкове платне користування без права викупу на умовах суборенди нежитлове приміщення, на строк, зазначений у пункті 5.1 Договору (пункт 1.1 Договору);

- приміщення, яке передається в оренду на умовах Договору, повинно бути використане орендарем виключно за призначенням, а саме: для розміщення магазину орендаря (пункт 1.5 Договору);

- орендодавець зобов'язаний передати орендарю приміщення за актом приймання-передачі із зазначенням стану приміщення і переліку обладнання, меблів, інвентаря при їх наявності на момент їх передачі в оренду (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Договору);

- орендар зобов'язаний: сплачувати своєчасно та в повному обсязі орендну плату та інші платежі за Договором (підпункт 2.2.8 пункту 2.2 Договору);

- орендар має право скористатись переважним правом перед іншими особами на укладання нового договору оренди на новий (інший) строк, на інших умовах, запропонованих орендодавцем за умови, якщо орендар належно виконує свої обов'язки за Договором (використовував приміщення за призначенням, не допускав його істотного погіршення, регулярно і вчасно вносив орендні та інші платежі тощо); умови Договору на новий (інший) строк встановлюються за домовленістю сторін; у разі недосягнення домовленостей щодо орендної плати та інших умов Договору переважне право орендаря на укладання Договору припиняється (підпункт 2.4.2 пункту 2.4 Договору);

- за оренду приміщення, вказаного у пункті 1.1 Договору, орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату у сумі 52 000 грн. станом на 01.04.2010 (пункт 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 01.04.2010);

- протягом строку Договору розмір орендної плати може бути змінено з ініціативи орендодавця в зв'язку зі зміною рівня ринкових цін та рівня інфляції, але не частіше 1 (одного) разу в 6 (шість) місяців (пункт 3.2 Договору);

- вартість комунальних послуг водо-, тепло-, газопостачання не входить до складу орендної плати, відшкодовуються окремо; відшкодування орендодавцю витрат, пов'язаних х оплатою електроенергії, здійснюється окремо (додатково), на підставі відповідних рахунків орендодавця (пункт 3.4 Договору);

- Договір набирає чинності з 01.04.2009 та діє до 30.03.2010 (пункт 5.1 Договору);

- строк підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди нежитлового приміщення після закінчення ремонтних робіт, але не пізніше 01.04.2009 (пункт 5.2 Договору);

- Договір припиняється за закінченням строку його дії (пункт 6.1 Договору).

Згідно з актом приймання передачі нежитлового приміщення від 01.04.2009 Товариство передало, а Підприємство прийняло нежитлове приміщення. Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін Договору та скріплено печатками товариств.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Позивач у позовній заяві просить суд визнати недійсним Договір з огляду на те, що Банком як іпотекодержателем не було надано згоди на укладення Договору.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Банка від 08.06.2016 останній не надав згоди Товариству та Підприємству на укладення Договору.

Таким чином, Підприємством і Товариством в момент укладення Договору не було додержано вказаних приписів чинного законодавства.

Разом з тим, Договір оренди є за своєю суттю договором, який може бути визнаний судом недійсним лише на майбутнє.

Так, частиною третьої статті 207 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Крім того, у пункті 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Згідно з пунктом 6.1 Договору Договір припиняється за закінченням строку його дії.

Відповідно до додаткових угод від 01.04.2010, від 01.04.2011, від 01.03.2012 №3, від 01.03.2013 №4 та від 11.06.2015 сторонами було внесено зміни щодо строку дії Договору.

Так, додатковою угодою від 11.06.2015 строк дії Договору продовжено до 30.03.2016 включно.

Умовами Договору не передбачено можливості його пролонгації за відсутності заперечень сторін.

Отже, за відсутності укладеної новим орендодавцем та орендарем угоди про продовження дії Договору, Договір є таким, що припинився 30.03.2016.

Таким чином, враховуючи, що зобов'язання за Договору в силу закону припиняються на майбутнє, а Договір припинив свою дію 30.03.2016, то позовні вимоги в частини визнання Договору недійсним задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Підпунктом 2.2.10 пункту 2.2 Договору передбачено, що за закінченням строку дії Договору (в тому числі розірвання) орендар зобов'язаний протягом доби з дати закінчення строку дії Договору чи з моменту його розірвання повернути орендодавцю за актом приймання-передачі приміщення в задовільному стані, з урахування нормального зносу, а також передати за актом в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування.

Обов'язок орендаря повернути майно після припинення договору оренди кореспондується з обов'язком орендодавця прийняти таке майно.

Разом з тим, листом від 22.04.2014 №99 Банк повідомив Підприємство про таке:

- у зв'язку з тим, що Товариство не виконало свої кредиторські зобов'язання перед Банком за рамковою угодою від 12.09.2001 №498/09.01 та укладеними на її підставі договором від 18.07.2012 №105.43164/FW116.9 про надання траншу, договором від 25.09.2013 №115.44077/ FW116.9 про відкриття кредитної лінії та договором від 25.09.2013 №115.44078/ FW116.9 про надання траншу, Банк, використовуючи свої права іпотекодержателя, звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення (в літ. А) складає 7/100 частин, що складає 167,4 кв.м. від нежилого будинку площею 2 377,50 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А; нежиле приміщення №1 та №2 (групи приміщень №7), №1 (групи приміщень №7а), №1 та №2 (групи приміщень №8), з №1 по №6 (групи приміщень №1) (в літ. А), що знаходять за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А, загальною площею 264,7 кв.м.; нежитлове приміщення з №1 по №9 (групи приміщень №5) (в літ. А), загальною площею 291,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А; нежитлове приміщення, що складає 4/100 частини нежилого будинку, загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 17 А;

- на даний час ТОВ «Діамед», яке є поручителем Товариства, виконує зобов'язання позичальника - Товариства за кредитним договором;

- ТОВ «Діамед», що володіє і користується вказаним майном, несе відповідальність перед Банком за його схоронність, для чого за власний рахунок забезпечує його повне утримання та несе усі витрати пов'язані із цим;

- таким чином, Банк висловлює свою згоду на переукладення договору оренди з ТОВ «Діамед».

03.06.2014 Підприємство надіслало Банку лист від 28.05.2014 №99, в якому зазначило, що: ТОВ «Діамед» посилаючись на Попередній договір та договір від 09.01.2014 про відступлення права вимоги, укладені ТОВ «Діамед» та Товариством, вимагає сплати оренди та інших платежів безпосередньо позивачу; стосовно договору від 09.01.2014 про відступлення права вимоги за Договором, то Підприємство у березні 2014 року отримало письмове повідомлення від Товариства, що такі договори укладаються бувшим керівником Товариства минулими датами, коли керівником був Шмаюн К.М., та засвідчуються викраденою печаткою, що є предметом розгляду кількох кримінальних проваджень; Підприємство підтвердило свою готовність сплачувати безпосередньо Банку всі оплати за Договором у разі набуття Банком прав щодо орендованих приміщень та надання підтверджуючих документів.

Разом з тим, 29.02.2016 Підприємством надіслано Банку лист від 25.02.2016 №48, в якому Підприємство просило Банк привести орендоване приміщення у відповідний стан, що відповідає умовам Договору, та забезпечити безперебійне надання комунальних послуг у повному обсязі; у випадку бажання припинити орендні відносини Підприємство просило Банк повідомити його письмово за 30 календарних днів до дати розірвання Договору у відповідності до пункту 6.4 Договору.

Відповіді на вказані листи Банк Підприємству не надав.

У зв'язку з викладеним, Підприємство 11.04.2016 звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Банку про зобов'язання виконати умови Договору та усунення перешкод.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/6637/16 позовні вимоги Підприємства задоволено частково; зобов'язано Банк виконати умови Договору та прийняти нежитлове приміщення за актом приймання-передачі від 31.03.2016 у зв'язку із закінченням строку дії Договору. Вказане рішення станом на день прийняття рішення у даній справі оскаржується товариством з обмеженою відповідальністю «Діамед-1» в апеляційному порядку.

Проте, в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі від 31.03.2016, тому суд дійшов висновку, що станом на 13.06.2016 Банком не прийнято орендоване за Договором приміщення.

Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на те, що приміщення передане в оренду Підприємству за Договором має бути повернуто за актом приймання-передачі ТОВ «Діамед» у зв'язку з тим, що останнім укладено з Банком Попередній договір.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною четвертою статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до умов Попереднього договору за основним договором Банк буде зобов'язаний передати у власність ТОВ «Діамед» майно, а ТОВ «Діамед» буде зобов'язане прийняти його та сплати ціну майна, проценти за розстрочення ціни майна, а також виконати всі інші умови, передбачені Попереднім договором (пункт 1.3 Попереднього договору).

Пунктом 1.4 Попереднього договору сторони домовилися, що Банк буде зобов'язаний продати ТОВ «Діамед» майно за таких умов: сплати коштів і належного виконання покупцем графіку платежів, передбачених Попереднім договором; Банк набуде право власності на все майно, яке є предметом Попереднього договору та отримає правомочності власника щодо всього майна і кожного об'єкта окремо; сплати ТОВ «Діамед» на користь Банку суми 165 682,80 грн., що є еквівалентом 14 724,64 доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на дату підписання Попереднього договору у строк до 30.04.2014 на рахунок №32.980 Банку.

Розстрочення сплати ціни продажу в строк до 15.04.2019 (абзац 3 пункту 1.5 Попереднього договору).

Право власності переходить до покупця з моменту отримання повної оплати ціни продажу майна та виключно усіх разом чотирьох об'єктів, вказаний у пункті 1.2 Попереднього договору, процентів за розстрочення ціни майна, відповідно до вимог Попереднього договору та основного договору, а також виключно за умови повного і належного виконання усіх умов Попереднього договору та основного договору. До моменту повної оплати ТОВ «Діамед» вправі володіти, користуватись та здавати в оренду майно, і несе відповідальність перед Банком за його схоронність, за власний рахунок забезпечує його повне утримання та компенсує Банку усі без виключення витрати, пов'язані з наявністю права власності на майно. З дати підписання Попереднього договору Банк надає згоду ТОВ «Діамед» на користування та на передачу майна в оренду (пункт 1.7 Попереднього договору).

Таким чином, оскільки Банком та ТОВ «Діамед» не укладено основного договору, то ТОВ «Діамед», не маючи права власності на майно, передане в оренду Підприємству відповідно до Договору, не має правових підстав для отримання приміщення від Підприємства за актом приймання-передачі.

Слід зазначити, що ТОВ «Діамед» не позбавлене права безпосередньо звернутися до Банку для отримання спірного приміщення.

Отже, враховуючи викладене, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

За приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.2016.

Суддя О. Марченко