ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016 р. Справа №917/545/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС", вул. Здолбунівська, будинок 7-Д, корпус "З", м. Київ, 02081

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс", вул. В.Тирнівська, будинок 4, селище Решетилівка, Полтавська область, 38400

про стягнення суми основного боргу, інфляційних та 3% річних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність № 239 від 02.10.2015

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС" звернулося до суду з позовом заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 8535,98 грн, з яких: 6281,40 грн - сума основного боргу, 2051,68 грн - інфляційні, 202,90 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як замовник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання - не здійснив оплату вартості наданих йому послуг в повному обсязі.

10.05.2016 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у поданих запереченнях проти позову заперечує, посилаючись на недостачу вантажу.

Крім того, відповідач заявив про пропуск позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд встановив:

Як зазначає позивач, згідно домовленостей між ТОВ «Логістик МТС» (далі - Виконавець) та ТОВ «Агротехсервіс» (далі - Замовник) сторони повинні були укласти у письмові й формі договір про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №Е-10/02/15-01 від 10.02.2015, який був підписаний Виконавцем та направлений Замовнику на підпис у двох екземплярах, але екземпляр договору так і не був повернутий позивачу.

Судом встановлено, що позивачем надані відповідачу послуги з перевезення вантажів на загальну суму 149758,40 грн.

Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними: №333629 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 45,280 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 15142,00 грн); №333635 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 50,040 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 16676,30 грн); №333634 від 14.02.2015р (вантаж - кукурудза 47,580 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ15825,50 грн); №333633 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 47,280 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 15691,40 грн); №333630 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 42,160 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ - 14123,60 грн); №333631 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 41,980 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 14063,30 грн); №333636 від 16.02.2015 (вантаж - кукурудза 44,040 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження - 440 км, тариф 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ - 14733,30 грн); №333638 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 44,860 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 15008,00 грн); №333637 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 43,880 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 14659,60 грн); №333639 від 14.02.2015 (вантаж - кукурудза 41,480 тон, відстань від місця завантаження до місця розвантаження 440 км, тариф - 335,00 грн/тн/км, вартість перевезення з ПДВ 13835,50 грн).

Як зазначив позивач, відповідач здійснив 27.02.2015 лише часткову оплату за надані послуги в сумі 143 477,00 грн, у призначенні платежу відповідач вказав рахунок на оплату №333 від 20.02.2015 за перевезення с/г культур.

Таким чином, заборгованість відповідача складає 6281,40 грн.

Зазначену суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтями 638, 639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, суд дійшов висновку, що фактично укладений сторонами у спрощеній формі правочин, за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до п. 1 ст. 901 за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 1 ст. 903 якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п.1.7 Постанови від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Як вбачається з наданих доказів, позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №333 від 20.02.2015. Факт отримання зазначеного рахунку не заперечувався представником відповідача в судовому засіданні.

До того ж, 27.02.2015 відповідач частково оплатив виставлений позивачем рахунок в сумі 143477,00 грн.

Таким чином, відповідач схвалив умови договору про надання послуг та приступив до його виконання.

Також, слід зазначити, що контрозрахунку стягуваної суми, відповідач суду не надав, тобто погодився з тарифом на перевезення в розмірі 335,00 грн.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доводи відповідача щодо відмови оплатити надані послуги в повному обсязі у звязку з нестачею вантажу судом не приймаються до уваги, оскільки з вимогою про відшкодування вартості вантажу відповідач не позбавлений можливості звернутися до ТОВ "Логістик МТС" з окремим позовом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань з боку відповідача щодо оплати наданих послуг, і позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 6281,40 грн є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 2051,68 грн інфляційних та 202,90 грн - 3% річних.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (п. 3.1 та 3.2) інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови).

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Також, як розяснено Вищим господарським суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вищий господарський суд України виклав свою правову позицію також і в постанові від 12.06.2013 №5002/4081-2012, де зазначено: "Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період становить місяць, а тому прострочення платежу за період менший місяця не тягне за собою нарахування інфляційних втрат".

Вищенаведене не враховано позивачем та проведено обчислення інфляційних за періоди неповного місяця існування боргу. Вимоги в частині стягнення інфляційних слід відхилити за їх безпідставністю.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 202,90 грн - 3% річних за період 27.02.2015 - 25.03.2016.

Оскільки, відповідач не розрахувався за надані послуги, позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення 202,90 грн - 3% річних за період 27.02.2015 - 25.03.2016.

Правильність розрахунку перевірено судом.

Суд задовольняє позов в цій частині.

Твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності судом відхиляються, оскільки позивач звернувся з даною позовною заявою в межах, визначеного законом трирічного строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс", вул. В.Тирнівська, будинок 4, селище Решетилівка, Полтавська область, 38400, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик МТС", вул. Здолбунівська, будинок 7-Д, корпус "З", м. Київ, 02081, , р/р 1700 в ПАТ «УкрСиббанк» у м. Києві, МФО 351005, ІПН 40 6281,40 грн основного боргу, 202,90 грн - 3% річних, 1046,79 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 16.06.2016.

Суддя Д.М. Сірош