РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016Справа №910/5161/15-г

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
простягнення 36840,00 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаГайдамащук О.В. - представник
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» страхового відшкодування у розмірі 36840,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/5161/15-г провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» суми страхового відшкодування в розмірі 19114,39 грн припинено; в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/5161/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 скасовано, а справу №910/5161/15-г передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №910/5161/15-г до провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 розгляд справи було відкладено на 26.05.2016.

В судове засідання, призначене на 26.05.2016, представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №06/6754823/1012/13 від 12.11.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6739530, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків (в межах фактичних затрат - у розмірі 36840,00 грн) покладається на відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що по-перше, сума відшкодування у розмірі 24172,80 грн була відповідачем сплачена на користь позивача в добровільному порядку, а по-друге, зазначає про відсутність підстав для стягнення решти заявленої до стягнення суми страхового відшкодування, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06/6754823/1012/13 (надалі - Договір), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1.

17.09.2014 на вул. Пушкінській, 48 в м. Харкові сталася ДТП, а саме: ОСОБА_2, керуючи автомобілем Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2, не витримала безпечну дистанцію та допустила зіткнення з автомобілем Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 у справі №640/17830/14-п, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з рахунком-фактурою №BS-0000385 від 22.09.2014, складеним Приватним підприємством «БС-Сервіс», вартість ремонту автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 36840,00 грн.

Відповідно до складеного позивачем ОСОБА_3 акту № від 13.10.2014 і розрахунку до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 36840,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору виплатив страхове відшкодування в сумі 36840,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №0046518 від 14.10.2014.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2014 у справі №640/17830/14-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1,2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Lexus, реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6739530.

Вказаним договором (полісом) №АІ/6739530 передбачено, що франшиза становить 0 (нуль) грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

З наявного в матеріалах справи висновку №8417/15-54, складеного за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вбачається, що вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу при спірному ДТП складає 19114,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України після виплати страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в межах фактичних затрат, а тому вказує на наявність підстав для стягнення на його користь збитків у розмірі 36840,00 грн, що становлять суму страхового відшкодування, сплаченого позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №06/6754823/1012/13 від 12.11.2013.

Скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2015 у справі №910/5161/15-г, Вищий господарський суд України вказав, що при новому розгляді справи необхідно встановити розмір фактичних витрат позивача, понесених на здійснення страхового відшкодування, і, в залежності від встановлених обставин, вірно застосувати правові норми, що регулюються спірні правовідносини. Також колегія суддів Вищого господарського суду України вказала на необхідність врахування правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/7163/14 та від 17.02.2016 у справі №6-2471цс15.

Матеріалами справи підтверджується, що розмір фактичних витрат позивача, понесених на здійснення страхового відшкодування, становить 36840,00 грн.

Таким чином, з огляду на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до позивача перейшло в межах суми 36840,00 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Водночас, суд відзначає, що у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і ст. 1194 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 Цивільного кодексу України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (п. 22.1 ст. 22 - межами ліміту відповідальності; ст. 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 ст. 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з п. 12.1 ст. 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016 у справі №6-2471цс15, а також постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, яка вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте, як наведено вище судом, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страховиком шкоди цим третім особам.

Відтак, викладений вище висновок суду щодо обов'язку відповідача як страховика за договором обов'язкового страхування здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Однак, межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування.

Отже, враховуючи визначені полісом № АІ/6739530 розміри лімітів відповідальності та франшизи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, відповідач зобов'язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19114,39 грн (що дорівнює вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу).

Як свідчать матеріали справи, після звернення позивача з даним позовом до суду (позивачем було надіслано позовну заяву до суду поштою 02.03.2015, про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті), відповідачем було самостійно в добровільному порядку сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 24172,80 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №170783.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем сплачено на рахунок позивача суму страхового відшкодування вже після звернення позивача до суду, то провадження в справі, в частині стягнення суми в розмірі 19114,39 грн, яка визнана судом обґрунтованою, підлягає припиненню.

Наявності підстав для стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення суми відшкодування - у розмірі 17725,61 грн позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

За таких обставин, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 17725,61 грн позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки сума страхового відшкодування у розмірі 19114,39 грн була сплачена відповідачем після порушення провадження у справі, витрати по сплаті судового збору за подання позову в цій частині покладаються на відповідача. Решта суми судового збору у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, п.1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» суми страхового відшкодування у розмірі 19114,39 грн припинити.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25, ідентифікаційний код 23510137) витрати по сплаті судового збору у розмірі 947 (дев'ятсот сорок сім) грн 93 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.06.2016

Суддя Ю.М. Смирнова