ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016р. Справа№ 909/262/16

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, Тернопільська область, м. Бучач,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Гетьман Сагайдачний», Львівська область, м. Ходорів,

про стягнення 13 798,58 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: ОСОБА_3 - представник

від відповідача: Підставська Е.Є. -представник за дорученням.

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Гетьман Сагайдачний» про стягнення 13 798,58 грн.

Ухвалою суду від 01.04.2016 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.04.2016 р.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду.

На адресу суду 13.06.2016 р. подано відповідачем клопотання про доручення до матеріалів справи платіжних доручень, що підтверджують сплату основної заборгованості.

Представник позивача у судовому засіданні 13.06.2016 р. зменшенні позовні вимоги в частинні стягнення інфляційних, 3 % річних та пені підтримав повністю та просив суд їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві та поданих поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.06.2016 р. позовні вимоги підтримав частково, підтвердив сплату основної заборгованості долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та не заперечив щодо стягнення 3 % і інфляційних, в задоволені стягнення пені просив відмовити.

В судовому засіданні 13.06.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

17.08.2015 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП Гетьман Сагайдачний» (надалі Замовник) укладено Договір № 79/15 на охорону об'єкта постами фізичної охорони.

Згідно умов договору Виконавець здійснює в інтересах Замовника охорону культур сільськогосподарського призначення, а саме кукурудзу, зерно якої засіяно на земельних ділянках в кількості 11 полів, загальною площею 527,27 га, реєстр яких зазначено у Дислокації - Додаток № 2 до цього договору від розкрадання, пошкодження чи знищення сторонніми особами за, що одержує грошову винагороду.

Відповідно до п. 2.1 Договору, ціна охоронних послуг за цим Договором є договірною і визначається сторонами в протоколі узгодження договірної ціни - Додаток № 1 до Договору.

Згідно п. 2.2 Договору, оплата за послуги Виконавця проводиться відповідно до Акта здачі-прийняття робіт (надання послуг), щомісяця двома платежами, а саме: до 15 числа поточного (розрахункового, бігучого, звітного) місяця в розмірі 30 % від загальної суми, за цим договором - перший платіж та на протязі 3 останніх днів поточного місяця - другий платіж, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Акт виконаних робіт (наданих послуг) Замовник повинен розглянути н протязі 3-х днів та підписати його або за даний період надати заперечення щодо викладеного в акті. У разі не підписання Замовником акту протягом встановленого строку та відсутності заперечень щодо викладеного в акті, такі послуги вважаються наданими належним чином.

Згідно Протоколу узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони (Додаток № 1 до Договору), щомісячна вартість складає 10 809,00 грн. без ПДВ та оплачується Замовником.

Виконавцем належним чином виконано свої договірні зобов'язання щодо охорони в результаті чого Замовник отримав послуги охорони на суму 33 693,90 грн., однак здійснив оплату за надані послуги частково чим порушив умови договору та заборгував виконавцю 11 955,40 грн. На час звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складала 11 955,40 грн.

25.04.2016 р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку з частковою сплатою заборгованості в сумі 5 109,70 грн. і відповідності до чого просить стягнути 6 845,70 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 170,40 грн. та інфляційні втрати в розмірі 413,74 грн. Крім цього, відповідно до ст. ст. 546,549 ЦК України та ст. ст. 231, 232 ГК України, позивачем нарахована пеня в розмірі 1 259,04 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 79/15 на охорону об'єкта постами фізичної охорони від 17.08.2015 р., позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання щодо охорони, на суму 33 693,90 грн.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, свої договірні зобов'язання відповідачем виконувались не в повному обсязі, а саме в частинні оплати за надані послуги, заборгувавши позивачу станом на момент подання позовної заяви 11 955,40 грн. та в процесі розгляду справи зменшенні у зв'язку з частковою оплатою відповідачем до суми 6 845,70 грн.. Станом на день прийняття рішення дана заборгованість відповідачем погашена повністю, що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи. Даний факт повної сплати основної заборгованості позивачем не заперечується.

Відповідно до вище викладеного та матеріалів справи в частині зменшених позовних вимог, а саме стягнення основної заборгованості в сумі 6 845,70 грн. провадження у справі слід припинити.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України , у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами Договору, ним не передбачено такого виду відповідальності, як стягнення пені за порушення строків оплати послуг, як і не визначено розміру пені.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивачем нарахована пеня за 2015 р. та 2016 р. в розмірі 1 259,04 грн.

Однак, суд у задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 1 259,04 грн. відмовляє у зв'язку з не обґрунтованістю та безпідставністю її нарахування.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань позивачем за період з 17.08.2015 р. по 30.11.2015 р. нараховані інфляційні втрати в розмірі 413,74 грн. та три відсотки річник за період з 17.08.2015 р. по 30.11.2015 р. в розмірі 170,40 грн., які підлягають до стягнення в повному розмірі.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивачем обґрунтовані належними доказами, а відтак зменшенні позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,80,82,84,85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Зменшені позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Гетьман Сагайдачний» (81750, Львівська область, м. Ходорів, вул. Чорновола, 10, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) - 413,74 грн. - інфляційних втрат, 170,40 грн. - трьох відсотків річних та 1256,26 грн. - судового збору.

3. В частині стягнення основної заборгованості в сумі 6 845,70 грн. провадження - припинити.

4. В частинні стягнення 1 259,04 грн. відмовити.

5. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.06.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.