Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

14 червня 2016 року Справа № 927/438/16

позивач: Ічнянська районна спілка споживчих товариств,

вул. Гоголя, 2, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

відповідач: Заудайська сільська рада Ічнянського району,

вул. Комсомольська, 47, с. Заудайка, Ічнянський район, Чернігівська область, 16725

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації Ічнянської районної ради", вул. Гоголя,2, м. Ічня, Чернігівська область, 16703;

2) Ічнянське районне управління юстиції Чернігівської області,

вул.Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

предмет спору: про визнання права власності

Суддя Лавриненко Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №64 від 23.05.2016, представник

від відповідача: не з"явився

від третьої особи-1: не з"явився

від третьої особи-2: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем Ічнянською районною спілкою споживчих товариств подано позов до відповідача Заудайської сільської ради Ічнянського району, відповідно до якого позивач просить суд визнати за Ічнянською районною спілкою споживчих товариств право власності на обєкт неподільного майна, переданого Монастирищанським СТ на баланс Ічнянської райспоживспілки, що знаходиться на території Заудайської сільської ради Ічнянського району, а саме: магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33.

Ухвалою суду від 05.05.2016 судом, відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, було залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації Ічнянської районної ради" (вул. Гоголя,2, м. Ічня, Чернігівська область, 16703); 2) Ічнянське районне управління юстиції Чернігівської області (вул. Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область, 16703).

Позивач, у письмовому клопотанні про приєднання до матеріалів справи обґрунтування заявленого позову, посилаючись на ст.1,2,54,55,56,57, Господарського процесуального кодексу України, ч.1 п.1 ст.16, ч.1 ст.321, ч.2 ст.328, ст.392 Цивільного кодексу України та постанови судової палати у господарських справах Верховного Суду України №3-191гс14 від 23.12.2014 зазначає, що відповідач Заудайська сільська рада є належним відповідачем, оскільки у неї виникають сумніви щодо наявності права власності Ічнянської районної спілки споживчих товариств на магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33. Позивачем було подано даний позов виходячи з того, що з невстановлених причин правовстановлюючих документів та акту введення в експлуатацію готової будівлі не збереглося, а Ічнянська райспоживспілка не має можливості для захисту своїх прав, які не визнаються відповідачем щодо зазначеного в позові обєкту нерухомості та немає можливості і іншого шляху відновити або зареєструвати право власності відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Інші наявні у позивача документи, що обґрунтовують позовні вимоги, а саме: довідки, які підтверджують відсутність заборон та арештів на спірний обєкт нерухомості; довідку з відділу Держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області; повідомлення виконавчого комітету Заудайської сільської ради; акт перереєстрації членів споживчого товариства від 31.12.2012; довідка з архівного відділу Ічнянської районної державної адміністрації.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2016 підтримав клопотання, яке було надано в судовому засіданні 07.06.2016, про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Від КП «Бюро технічної інвентаризації» Ічнянської районної ради Чернігівської області надійшли письмові пояснення від 09.06.2016 № 30, в яких вказано про те, що станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на обєкт нерухомості магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33 не проводилась, інвентарно-технічна справа відсутня. Проти позовних вимог не заперечує та просить розгляд справи провести за відсутності представника.

Суд задовольнив заяву КП «Бюро технічної інвентаризації» Ічнянської районної ради Чернігівської області про розгляд справи без участі представника, оскільки участь в судовому засіданні є процесуальним правом сторони.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надійшло.

Відповідач та треті особи-1,2, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявних в матеріалах справи, але повноважних представників у судове засідання 14.06.2016 не направили, документів, витребуваних ухвалою суду від 07.06.2016 суду не надали.

Ухвала суду від 07.06.2016 про відкладення розгляду справи, направлена третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2: Ічнянському районному управлінню юстиції Чернігівської області, за адресою, вказаній позивачем в позовній заяві (вул.Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область, 16703), повернулась до суду з відміткою «Управління юстиції ліквідовано».

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача та третіх осіб-1,2 які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача про час та місце судового засідання, але вони своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористалися, повноважних представників в судове засідання для дачі пояснень по справі не направили і про причини невиконання вимог суду не повідомили.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Рішення приймається за наявними у справі документами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи та матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1,2 ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач, відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 визначено, що ч.2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Субєкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України.

Таким чином, сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її субєктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а обєктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

Предметом позовних вимог у даній справі є визнання за Ічнянською районною спілкою споживчих товариств права власності на обєкт неподільного майна, переданого Монастирищанським СТ на баланс Ічнянської райспоживспілки, що знаходиться на території Заудайської сільської ради Ічнянського району, а саме: магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.392 Цивільного кодексу України та зазначає, що спірне майно було передано позивачу на підставі постанови загальних зборів Монастирищанського споживчого товариства від 08.11.2005, протокол № 01, яким було надано згоду на самоліквідацію Монастирищинського споживчого товариства. Заудайська сільська рада є належним відповідачем, оскільки у неї виникають сумніви щодо наявності права власності Ічнянської районної спілки споживчих товариств на спірний обєкт нерухомості (магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33) і оскільки з невстановлених причин правовстановлюючих документів та акту введення в експлуатацію готової будівлі не збереглося, Ічнянська райспоживспілка не має можливості для захисту своїх прав, які не визнаються відповідачем щодо зазначеного в позові обєкту нерухомості та немає можливості і іншого шляху відновити або зареєструвати право власності відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з приведених норм Цивільного кодексу України, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є випадки, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати (відсутності) в неї документів, що засвідчують приналежність їй такого права.

При цьому, позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником і позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів. Позивач, заявляючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, що розцінюються як невизнання чи оспорювання права власності.

Разом з тим, передумовою для застосування ст.392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.2 Статуту Ічнянської районної спілки споживчих товариств Чернігівської облспоживспілки, прийнятого четвертою конференцією Ічнянської райспоживспілки 18.11.2003, реєстраційний номер 224 від 24.12.2003, Ічнянська районна спілка споживчих товариств створена на добровільних засадах споживчих товариств, в тому числі Монастирищанського споживчого товариства.

У відповідності до п. 1 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки (зареєстрованого 27.10.2004 Ічнянською районною адміністрацією, реєстраційний №1000048, погоджено Ічнянською районною спілкою споживчих товариств), споживче товариство це добровільне обєднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Воно здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє створенню соціально-економічної інфраструктури в зоні своєї діяльності. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є Статут.

Пунктом 4 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки визначено, що Монастирищанське споживче товариство на добровільних засадах входить до складу Ічнянської районної спілки споживчих товариств та має право вільного виходу з неї.

Згідно з п. 44 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, споживчому товариству належить на праві власності як юридичної особи майно, яке необхідно для здійснення статутних завдань. Обєктами права власності споживчого товариства є майнові комплекси, будівлі, споруди, машини, устаткування, транспортні засоби, сировина і матеріали, грошові кошти, цінні папери та інше майно виробничого, споживчого, соціального, культурного призначення, продукти інтелектуальної і творчої праці. Обєкти права власності споживчого товариства можуть перебувати у спільному володінні товариства та спілки споживчих товариств, підприємств, організацій або установ інших форм власності, а також фізичних осіб/членів споживчих товариств та інших громадян/. Їх частка у власності визначається взаємними угодами /договорами/.

Майно споживчого товариства, відповідно до п.45 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, утворюється за рахунок внесків його членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, робіт, послуг, а також іншої діяльності та надходжень, не заборонених чинним законодавством України.

Відповідно до п.46 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, майно споживчого товариства складається з неподільної і подільної частини. Зокрема, неподільне/громадське/ майно споживчого товариства визначається розміром не меншим, ніж 25 відсотків загальної вартості основних засобів і становить його статутний капітал. Конкретний розмір неподільного /громадського/ майна та перелік обєктів, що зараховуються до нього, затверджують загальні збори /збори уповноважених/ пайовиків споживчого товариства за попереднім погодженням з правлінням спілки, до складу якої воно входить. Обєкти неподільного /громадського/ майна /будівлі, споруди/ розподілу між пайовиками не підлягають, не можуть бути продані, безоплатно передані, внесені до статутного капіталу інших підприємств, передані в заставу, фінансовий лізинг /крім організацій і підприємств системи Укоопспілки/. Сукупність коштів фізичних і юридичних осіб, добровільно розміщених у споживчому товаристві та його підприємствах для здійсненнях господарсько-фінансової діяльності, є пайовим капіталом. Загальні збори /збори уповноважених/ пайовиків споживчого товариства у разі виробничої необхідності за попереднім погодженням зі спілкою, членом якої є споживче товариство, можуть вносити зміни в перелік подільного і неподільного громадського майна.

Пунктом 47 Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки визначено, що субєктами права власності споживчого товариства є його члени, а також юридичні і фізичні особи, частка яких у майні визначається статутом, чинним законодавством та нормативними актами Укоопспілки.

Як свідчать матеріали справи, загальними зборами Монастирищанського споживчого товариства від 08.11.2005 (протокол №1), прийнято постанову про самоліквідацію Монастирищанського споживчого товариства з передачею активів та пасивів на баланс правління Ічнянської райспоживспілки.

Відповідно до додатку 2 (а.с.17), на момент ліквідації, у Монастирищанського споживчого товариства в числі основних засобів перебував обєкт нерухомості: магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, який відповідно до акту приймання-передачі/внутрішнього переміщення/ основних засобів від 17.02.2006 (а.с.18) був переданий Ічнянській районній спілці споживчих товариств.

Згідно з повідомленням про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 11.05.2016 № 02-11/12, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13.09.2007 внесено запис № 6000048 про проведення держаної реєстрації припинення юридичної особи Монастирищанське споживче товариство Ічнянської райспоживспілки.

У разі ліквідації споживчого товариства, згідно з п. 60 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, його майно, що залишилося після сплати членам товариства пайових і інших внесків, їх частки у майні споживчого товариства та дивіденди на них, розрахунків з оплати праці, виконання зобовязань перед бюджетом, банками та іншими кредиторами, розрахунків із спілкою, членом якої є споживче товариство /в частині неподільного громадського майна тощо/, розподіляється між членами споживчого товариства.

Доказів, які підтверджують те, що загальними зборами пайовиків Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки було затверджено конкретний розмір неподільного (громадського) майна та перелік обєктів, що зараховуються до нього, суду не надано.

Як встановлено судом Ічнянська райспоживспілка не була засновникам Монастирищанського споживчого товариства, а також не є правонаступником Монастирищанського споживчого товариства, відповідно до ст.106,107,109 Цивільного кодексуУкраїни.

Із довідки Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Ічнянської районної ради" №21 від 25.03.2016, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.22), слідує, що право власності на обєкт нерухомості: магазин "Продтовари №4", с.Заудайка, вул.Берегова,33 в Ічнняському КП «Бюро технічної інвентаризації» Ічнянської районної ради Чернігівської області не зареєстровано.

Позивачем надана також інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 59540776 від 20.05.2016, з якої вбачається, що в реєстрах відсутні відомості щодо обєкту, який розташований с.Заудайка, вул.Берегова,33 Ічнянського району, Чернігівської області.

У довідці Ічнянської районної спілки споживчих товариств №39 від 25.03.2016 (а.с.20), вказано про те, що магазин "Продтовари №4", Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, станом на 01.03.2016, перебуває на балансі обєктів нерухомості Ічнянської районної спілки споживчих товариств.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 18.11.2015 № 6-1858цс15, від 16.12.2015 № 6-688цс15, від 10.02.2016 № 6-2124цс15.

Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

До похідних способів належить набуття цього права: -на підставі правочинів (ст.334 Цивільного кодексу України); -в порядку спадкування після смерті громадянина (ст.1216 Цивільного кодексу України); -в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч.2 чт.104, ст.107,109 Цивільного кодексу України); -у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст.345 Цивільного кодексу України).

Похідними способами набуття права власності, зазвичай, є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб або публічно-правових утворень.

Загальною ознакою похідного способу набуття права власності є правонаступництво, тобто перехід права власності від одних осіб до інших.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Відповідно до ст.32,34,43 Господарського процесуального кодексу України, доказами у

справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

В порушення вищезазначених вимог, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що Монастирищанське споживче товариство було власником обєкта нерухомості: магазину "Продтовари №4", Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, а також доказів, які підтверджують набуття позивачем на вказаний обєкт права власності одним із похідних способів, визначених чинним законодавством або доказів втрати документів, які б засвідчували його право власності на спірний обєкт, оскільки як встановлено судом, такі документи ніколи не видавалися та право власності на вказаний обєкт в установленому законодавством порядку ніколи не реєструвалось.

Доказів, які підтверджують право власності чи право користування позивача земельною ділянкою, на якій знаходиться вищевказаний обєкт нерухомості, суду також не надано.

Довідка відділу Держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області від 16.05.2016 № 19-28-99.2-1705/2-16 свідчить про те, що у постійному користуванні Монастирищенського споживчого товариства на території Заудайської сільської ради перебувало 0,20 га земель комерційного призначення. Із вказаної довідки не можна зробити беззаперечного висновку про те, під яким саме обєктом знаходилась ця земельна ділянка.

Разом з тим, знаходження спірного обєкта нерухомості: магазину "Продтовари №4", Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33 на балансі ліквідованого Монастирищанського споживчого товариства, а потім на балансі позивача Ічнянської районної спілки споживчих товариств не породжує права власності та не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобовязань на конкретну дату; баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

З позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є відсутність зареєстрованого права та правовстановлюючих документів, тобто вказаний позов заявлений не для визнання, а для набуття права власності, що не передбачено статтею 392 Цивільного кодексу України.

Відповідачем у позові про визнання права власності може бути будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес до майна у межах існуючих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що Ічнянська районна спілка споживчих товариств листом №13 від 05.02.2016 звернулася до Заудайської сільської ради Ічнянського району з проханням підтвердити право власності на спірний обєкт нерухомості: магазин "Продтовари №4" інвентарний №24, Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі наявних у нього документів: копії постанови Монастирищанського СТ «Про згоду на самоліквідацію» від 08.11.2005; копії постанови Ічнянської райспоживспілки «Про самоліквідацію Монастирищанського СТ» від 31.01.2006; копії статуту Ічнянської райспоживспілки від 2003 року; копії статуту Монастирищанського СТ від 27.10.2004 року; копії акту передачі активів та зобовязань Монастирищанського СТ правлінню Ічнянської райспоживспілки згідно постанови правління райспоживспілки №4 від 31.01.2006; копії основних засобів по Монастирищанському СТ, які перебували на балансі на момент ліквідації; копії актів прийому-передачі по кожному обєкту нерухомості окремо; копії довідки Ічнянської райспоживспілки про перебування даних обєктів на балансі Ічнянської райспоживспілки.

Заудайська сільська рада Ічнянського району листом вих.№03-09/44 від 17.02.2016 повідомила Ічнянську райспоживспілку про невпевненість, що в Ічнянської райспоживспілки може виникати право власності на обєкт нерухомості: магазин "Продтовари №4" інвентарний №24, Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі наданих нею документів.

При цьому, відповідач не здійснював жодних дій, які б свідчили про невизнання чи оспорювання ним права власності позивача на об"єкт нерухомості, а наданий позивачем лист відповідача вих.№03-09/44 від 17.02.2016 про невпевненість, що в Ічнянської райспоживспілки може виникати право власності на обєкт нерухомості: магазин "Продтовари №4" інвентарний №24, Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі наданих нею документів, не є належним доказом, що підтверджує невизнання чи оспорювання відповідачем права власності на спірний обєкт.

Враховуючи викладене, позивач не наводить доводів, які б вказували про набуття права власності та порушення відповідачем його права, а також не обґрунтовує позовні вимоги втратою документа, який засвідчує право власності, як то передбачено ст.392 Цивільного кодексу України, тобто дає підстави вважати про відсутність порушеного права.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про визнання за Ічнянською районною спілкою споживчих товариств права власності на обєкт неподільного майна, переданого Монастирищанським СТ на баланс Ічнянської райспоживспілки, що знаходиться на території Заудайської сільської ради Ічнянського району, а саме: магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в разі відмови у позові повністю, витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.01.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.15,16,316,328,392 Цивільного кодексу України; ст.20 Господарського кодексу України; ст.1,32,33,34,43, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.4,7 Закону України „Про судовий збір; господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення підписано 15.06.2016.

Суддя Л.М. Лавриненко