ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Справа № 917/381/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Плужник О.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1209 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.16 р. у справі № 917/381/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, Полтавська область

до Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Калина", с. Книшівка, Гадяцький район, Полтавської області

про визнання недійсним договору поставки

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати договір поставки молочної сировини № 29-К від 01.06.2012 р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Калина" недійсним

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 р. у справі № 917/381/16 відмовлено в позові повністю.

Рішення мотивоване тим, що доводи позивача щодо наявності обмежень повноважень особи, яка підписала договір, документально не підтверджені, в зв'язку з чим не можуть бути враховані, та ін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилося, звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2016 р. у справі № 917/381/16, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд в першому ж судовому засіданні 05.04.2016 р. розглянув справу та прийняв рішення, не давши змоги позивачу взяти безпосередню участь у засіданні в інший день, хоча причина неявки у судове засідання представника позивача на думку позивача була поважною. Також позивач зазначає про те, що суд першої інстанції прийнявши оскаржуване рішення належним чином не дослідив матеріали справи та зробив хибні висновки, як стали причиною для прийняття неправомірного рішення, та ін.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у запереченні та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» (покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Калина» (постачальник) укладено договір поставки № 29-К відповідно до умов якого постачальник зобов'язався систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коров'яче сире незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), а покупець зобов'язався приймати та оплачувати молоко, на умовах та в порядку, визначеному договором.

Згідно з п. 5.1 договору, ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження цін (додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору.

Матеріали справи містять копію додатку № 1 до договору поставки № 29-К від 01.06.2012 р. - протоколу погодження ціни від 01.06.2012 р. (а. с. 61).

Позивач у позовній заяві вважає, що вищезазначений договір підлягає визнанню недійсним посилаючись на приписи ч. 1 ст. 215 та ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 та ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 62 вищезазначеного Закону України, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що зазначений договір укладений директором ТОВ "Гадячсир" з перевищенням наданих йому повноважень, а саме позивач зазначає, що:

- як свідчать певні обставини загальна (сумарна) вартість товару (молока), поставленого за договором за період з червня 2012 року по січень 2016 року, що становить суму договору, складає 44 506 542,81 грн.;

- згідно з п. 12.19 Статуту ТОВ "Гадячсир" в редакції, яка діяла на момент укладення договору, виконавчим органом товариства є директор;

- пунктом 12.20 Статуту ТОВ "Гадячсир" передбачено, що директор товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням загальних зборів учасників - за попереднім рішенням загальних зборів учасників; пунктом 12.5.15 пункту 12.5 розділу 12 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену загальними зборами учасників;

- жодних рішень, які б дозволяли директору позивача укладати договір з відповідачем (зважаючи на його суму/ціну) загальні збори учасників позивача не приймали.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до господарського суду Полтавської області.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення мотивував його тим, що доводи позивача щодо наявності обмежень повноважень особи, яка підписала договір, документально не підтверджені, у зв'язку з чим не можуть бути враховані, та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як видно з матеріалів справи предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним договору поставки № 29-К від 01.06.2012 р. у зв'язку з підписанням цього договору, як зазначає позивач, з боку покупця директором ОСОБА_3 з перевищенням повноважень.

Договір, що оспорюється позивачем, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлю продаж визначені главою 54 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, з огляду на наведені норми чинного законодавства істотними умовами договору поставки є предмет поставки (товар), строк поставки, кількість і ціна товару.

Договором та додатками до нього, які є його невідємною частиною, погоджені всі істотні умови договору поставки.

Підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У позовній заяві в якості підстави визнання договору недійсним позивач зазначає про перевищення директором ТОВ "Гадячсир" наданих йому повноважень.

Згідно з п. 12.19 Статуту ТОВ "Гадячсир" в редакції, яка діяла на момент укладення договору, виконавчим органом товариства є директор; п. 12.20 Статуту передбачено, що директор товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням загальних зборів учасників - за попереднім рішенням загальних зборів учасників; п. 12.5.15 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену загальними зборами учасників.

На підтвердження наведених у позовній заяві обставин позивачем надана копія нової редакції статуту з відміткою «Про проведення державної реєстрації змін 27.11.2012 р.», тобто після укладення оспорюваного договору (01.06.2012 р.).

При цьому, доказів наявності у статуті позивача наведених у позовній заяві пунктів статуту та їх змісту на час укладання оспорюваного договору позивач не надав.

Матеріали справи містять витяг з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомості про наявність будь-яких обмежень повноважень керівника ТОВ "Гадячсир" станом на 01.06.2012 р. (на дату укладення договору) в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відсутні. (а. с. 25).

До того ж, нова редакція статуту ТОВ "Гадячсир" не визначає розмір граничної суми договору, за якої для укладення договору необхідне попереднє рішення загальних зборів. Так, наведені позивачем пункти 12.5.15 та 12.20 статуту посилаються на граничну суму, визначену загальними зборами учасників.

Позивач зазначає, що гранична сума визначена у протоколі від 05.10.2011 р.

За правилами ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про зазначений у позовній заяві протокол загальних зборів учасників від 05.10.2011 р. (а. с. 22).

З протоколу загальних зборів учасників товариства позивача від 05.10.2011 р. також вбачається, що учасника зі 100 % голосів на зборах представляв ОСОБА_3, присутність на цих зборах інших осіб у протоколі не відображена.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір поставки від 01.06.2012 р. підписував також ОСОБА_3, в цьому договорі також зазначено, що сторони заявляють і гарантують, що вони мають всі необхідні повноваження для укладення цього договору (п. 10.12 договору № 29-К від 01.06.2012 р.).

Зі змісту протоколу загальних зборів учасників товариства позивача від 05.10.2011 р. (копія протоколу - а. с. 22) вбачається, що на зборах заслухані доповідь та пропозиції ОСОБА_3 щодо встановлення обмежень по укладенню договорів на закупівлю молочної сировини. Відомостей про те, яке рішення прийняте зборами після заслуховування ОСОБА_3 протокол не містить, отже на цих зборах не прийнято рішення про встановлення будь-яких обмежень при укладанні договорів, зокрема про визначення граничної суми договору.

Позивач не навів та не надав доказів визначення загальними зборами учасників граничної суми договору, при перевищенні якої застосуються наведені позивачем п. 12.5.15, 12.20 статуту.

Разом з тим відсутність обмежень повноважень засвідчена підписом і печаткою позивача - ТОВ "Гадячсир" - на додаткових угодах від 26.12.2012 р., від 26.12.2013 р. та від 24.12.2014 р. до договору, в яких зазначено, що: "Покупець та Постачальник з підписанням цієї Додаткової угоди підтверджують, що:

- вони мають усі передбачені чинним законодавством та установчими документами покупця і постачальника повноваження укласти цю додаткову угоду; їх представники які підписують цю додаткову угоду, мають усі необхідні повноваження відповідно до чинного законодавства, установчих документів постачальника та покупця для того, щоб представляти постачальника та покупця та укладати від їх імені цю додаткову угоду; не вимагається будь-яких попередніх/подальших схвалень/затверджень/тощо для укладення цієї додаткової угоди; не існує жодних документів (в тому числі, але не виключно: правил, процедур, положень, внутрішніх локальних нормативних документів), що якимось чином обмежують компетенцію та/або строки повноважень представників постачальника та покупця, що підписують дану додаткову угоду, щодо підписання такими представниками цієї додаткової угоди" (копії додаткових угод - а. с. 33-35), а також підтверджується наведеним вище п. 10.12 договору, підписаного від імені позивача особою, яка склала зазначений позивачем протокол зборів учасників від 05.10.2011 р.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює. змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наданими відповідачем до матеріалів справи доказами підтверджено отримання позивачем товару за договором № 29-К від 01.06.2012 р., що підтверджується видатковими накладними та копіями довіреностей ТОВ "Гадячсир" на отримання товару., в яких міститься посилання на договір № 29-К від 01.06.2012 р. і відмітка про одержання товару засвідчена підписом і печаткою позивача - ТОВ "Гадячсир".

До того ж, факт отримання позивачем товару по оспорюваному договору позивачем не заперечується, у позовній заяві позивач зазначає, що загальна вартість поставленого по договору у період з червня 2012 р. по січень 2016р. товару складає 44 506 542,81 грн.

В даному випадку, прийняття позивачем виконання договору поставленого товару, тобто вчинення конклюдентних дій щодо виконання відповідного правочину свідчить про схвалення позивачем цього договору поставки.

Згідно з п 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Договір прийнятий позивачем до виконання, продукція за договором одержана, позивач не відмовлявся від її прийняття, навпаки, здійснював прийом продукції.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що при прийнятті рішення суд необґрунтовано відхилив клопотання про відкладення розгляду справи, та розглянув справу без участі його представника позивача, судова колегія зазначає наступне:

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Проте, враховуючи по-перше те, що норми ГПК України передбачають можливість розгляду справи без участі представників сторін, по-друге те, що ст. 77 ГПК України передбачає відкладення розгляду справи лише у випадках, коли спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, по-третє те, що позивач з моменту прийняття позовної заяви до моменту прийняття господарським судом рішення по даній справі мав можливість надати вичерпний перелік доказів в обґрунтування своїх вимог, посилання останнього на незаконність прийняття господарським судом оскаржуваного рішення є необґрунтованими в зв'язку з чим, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Однак, враховуючи викладене, позивачем, з урахуванням ст. 33 ГПК України не надано жодного доказу того, що господарський суд при винесенні рішення порушив норми процесуального права, які могли б в будь-якому випадку бути підставою для скасування даного рішення в повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.16 р. у справі № 917/381/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.16 р. у справі № 917/381/16залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Плужник О.В.