номер провадження справи 8/38/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2016 Справа № 908/978/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максима» (49006, м.Дніпропетровськ, вул. Авіаційна, 6)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» (69600, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 4)

про стягнення 253200 грн. 07 коп. основного боргу за договором № 2368 від 02.10.2014 р., 119964 грн. 08 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 10916 грн. 55 коп. річних процентів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача ОСОБА_2, дов. від 05.04.2016 р.

Відповідача ОСОБА_3, дов. № 19/44 від 06.05.2016 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 253200 грн. 07 коп. основного боргу за договором № 2368 від 02.10.2014 р., 119964 грн. 08 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 10916 грн. 55 коп. річних процентів.

Розгляд справи, призначений на 19.05.2016 р., відкладався до 02.06.2016 р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні 02.06.2016 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених в позові, відповідно до ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 625, 692 ЦК України, ст. ст. 181, 193 ГК України. В обґрунтування вимог вказує, що на виконання умов договору № 2368, укладеного з відповідачем 02.10.2014 р., поставив відповідачу товар на загальну суму 279112 грн. 60 коп. Відповідач, порушуючи умови договору, здійснив оплату отриманого товару частково в розмірі 20912 грн. 53 коп., внаслідок чого за ним склалась заборгованість у сумі 258200 грн. 07 коп., яку заявлено до стягнення. Крім того, у відповідності до ст.. 625 ЦК України до стягнення заявлено 10916 грн. 55 коп. річних процентів, нарахованих за період з 29.11.2014 р. по 11.04.2016 р., та 119964 грн. 08 коп. втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих за період з грудня 2014р. по грудень 2016 р.

Відповідач заявив про сплату ним основного борг в розмірі 253200 грн. Щодо вимог про стягнення втрат від інфляції грошових коштів та річних процентів заперечив, про що зазначив у відзиві на позов. Відповідач зазначає, що наданий позивачем розрахунок вважає невірним. Також, відповідачем заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення на 6 місяців.

В судовому засіданні 19.05.2016 р. відповідач повідомив про зміну найменування акціонерного товариства з публічного на приватне та внесення відповідних відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Згідно постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 р. № 18 зміна найменування юридичної особи та/або зміна типу акціонерного товариства не є його реорганізацією і потребує зазначення про це в описовій частині рішення. Таким чином, оскільки зміна найменування юридичної особи відбулася у процесі вирішення спору господарським судом, відповідачем по даній справі слід вважати Приватне акціонерне товариство «Запоріжкокс».

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що Публічним акціонерним товариством «Запоріжкокс» (правонаступником якого є відповідач у даній справі, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Максима» (постачальник, позивач у справі) 02.10.2014 р. укладено договір поставки № 2368, за умовами якого постачальник зобовязався поставити, а покупець на умовах даного договору прийняти та оплатити товар труби.

Порядок розрахунків узгоджено розділом 5 договору, пунктом 5.1 якого передбачено, що оплата за поставлений товар буде здійснюватися в порядку, вказаному у відповідній специфікації до договору.

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов договору поставки № 2368 від 02.10.2014 р. сторонами підписано Специфікацію № 2/2515 від 21.10.2014 р., якою узгоджено номенклатуру, кількість, вартість, строк поставки та оплати товару. Відповідно до п. 4 Специфікації № 2/2515 строк оплати поставленого товару 14 календарних днів з моменту поставки.

Судом встановлено, що за видатковими накладними № 14112 від 14.11.2014 р., № 03121 від 03.12.2014 р., № 03122 від 03.12.2014 р. позивачем відвантажено відповідачу товар на загальну суму 279112 грн. 60 коп., який отримано відповідачем, про що свідчать підписи уповноважених представників відповідача на зазначених накладних та довіреності № 1167 від 06.11.2014 р.. № 1277 від 02.12.2014 р.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як вказує позивач на дату звернення з позовною заявою відповідач зобовязання з оплати за отриманий товар виконав частково в сумі 20912 грн. 53 коп.

В судовому засіданні встановлено, що після порушення провадження по даній справі відповідачем сплачено заявлену до стягнення суму основного боргу в розмірі 253200 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи банківські документи. Суд вважає за необхідне в частині стягнення з відповідача 253200 грн. основного боргу провадження у справі припинити внаслідок врегулювання спору в добровільному порядку.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Таким чином, оскільки встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язань з оплати поставленого товару, нарахування річних процентів та втрат від інфляції грошових коштів суд вважає правомірним. Судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум за допомогою інформаційної системи Законодавство.

Розрахунок заявленої до стягнення суми річних процентів в розмірі 10916 грн. 55 коп., нарахованих за період з 29.11.2014 р. по 11.04.2016 р., та втрат від інфляції грошових коштів в розмірі 119964 грн. 08 коп., нарахованих за період з грудня 2016 р. по грудень 2015 р., судом перевірено за допомогою інформаційної системи Законодавство.

Суд вважає розрахунок заявлених позивачем до стягнення річних процентів обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розрахунку втрат від інфляції грошових коштів суд зазначає, що розрахунок втрат від інфляції грошових коштів здійснюється помісячно. Позивачем при здійсненні розрахунку втрат від інфляції грошових коштів помилково допущено нарахування за певну кількість днів. Судом здійснено розрахунок, відповідно до якого розмір втрат від інфляції грошових коштів складає 118212 грн. 68 коп. Суд вважає вимоги про стягнення втрат від інфляції грошових коштів в розмірі 119964 грн. 08 коп. такими, що підлягають задоволенню частково в сумі 118212 грн. 68 коп.

Доводи відповідача, викладені в обґрунтування заперечень щодо розрахунку заявлених до стягнення сум, не знайшли свого підтвердження.

Відповідачем заявлено клопотання про надання відстрочки виконання рішення на 6 місяців. В обґрунтування клопотання заявник вказує, що товариство знаходиться в тяжкому фінансовому становищі. В результаті господарської діяльності протягом 3 років товариство «Запоріжкокс» мало збитки та не мало прибутку. Відповідно до Звіту про фінансові результати за 2012 р. збитки склали 18039 тис. грн.. Згідно Звіту про фінансові результати за 2013 р. збитки склали 52569 тис. грн. Згідно Звіту про фінансові результати за 2014 р. збитки склали 3014 тис. грн.

Розглянувши клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення, суд зазначає, що відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право відстрочити або розстрочити його виконання. За сталою практикою відстрочку або розстрочку може бути надано у випадку наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Таким чином, для застосування передбачених цією нормою заходів необхідні у наявності виняткові обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

В судовому засіданні представник позивача заявив, що заперечує проти надання відстрочки виконання рішення.

Господарсько-процесуальне законодавство не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання як доводів заявника, так і заперечень стягувача (кредитора), а також дотримуватися розумно встановленого строку відстрочки.

Оскільки законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали б підстави для відстрочення виконання судового рішення, оскільки по-перше, важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось обєктивних, незалежних від відповідача обставин, по-друге, термін відстрочки 6 місяців, не є обґрунтованим будь-якими певними обставинами, заявник не надав доказів на підтвердження доводів, що впродовж терміну відстрочки поліпшиться його господарська діяльність та фінансове становище.

Суд приймає до уваги факти та доводи, викладені боржником і стягувачем, та, враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, відмовляє в задоволенні заяви про надання розстрочки виконання рішення.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. 193 ГК України, ст. ст. 526 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 80 п. 1-1, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення 253200 грн. основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжкокс» (69600, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, 4, ідентифікаційний код 00191224) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Максима» (49006, м.Дніпропетровськ, вул. Авіаційна, 6, ідентифікаційний код 31576896) 118121 (сто вісімнадцять тисяч сто двадцять одна) грн. 68 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 10916 (десять тисяч девятсот шістнадцять) грн. 55 коп. річних процентів, 1935 (одна тисяча девятсот тридцять пять) грн. 57 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 10 червня 2016 року.

Суддя І.А. Попова