РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа № 906/206/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Василишин А.Р. ,

суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.05.2016 року у справі №906/206/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 104470,00 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 10.05.2016 року у справі №906/206/16 (суддя Тимошенко О.М.) залишено без розгляду позовну заяву публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 104470,00 грн.

В обґрунтування ухвали, суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що позивачем не виконані вимоги ухвал суду щодо надання оригіналів довіреностей осіб, які підписали позовну заяву, а тому суд першої інстанції мав сумніви щодо повноважень вказаних осіб.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.05.2016 року у справі №906/206/16 скасувати, справу передати на розгляд до господарського суду Житомирської області.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що до позовної заяви було надано належним чином завірені копії нотаріально посвідчених довіреностей, в яких прописано право уповноваженої особи на підписання позовних заяв, а тому доводи наведені в ухвалі суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на що вказана ухвала підлягає скасуванню.

Приватним акціонерними товариством "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 104470,00 грн..

До матеріалів позовної заяви позивачем було додано фотокопії довіреностей від 09.12.2015 року та від 10.12.2015 року, якими позивач уповноважує представляти свої інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Фотокопії довіреностей посвідчені юрисконсультом ОСОБА_4.

Ухвалою про порушення провадження у справі від 10.03.2016 року господарський суд Житомирської області зобовязав позивача надати для огляду оригінали вказаних вище довіреностей від 09.12.2015 року та від 10.12.2015 року.

У судове засідання 28.03.2016 року представник позивача не зявився, вимоги суду про надання для огляду оригіналів довіреностей не виконав, у звязку з чим розгляд справи було відкладено на 11.04.2016 року. При цьому, суд повторно зобовязав позивача надати для огляду оригінали довіреностей від 09.12.2015 року та від 10.12.2015 року на ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

07.04.2016 року позивач звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду даної справи, призначеної на 11.04.2016 року та забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, надіславши завірені печаткою Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" копії довіреностей на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 10.12.2015 року.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді, справа № 906/206/16 в судове засідання 11.04.2016 року не вносилась, й наступне судове засідання ухвалою суду від 19.04.2016 року було призначене на 10.05.2016 року. При цьому, клопотання позивача про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції судом розглянуто не було.

06.05.2016 року представниками позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4. було подане клопотання про подальший розгляд справи без їх участі, надавши додаткові письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог.

Як слідує із змісту оскаржуваної ухвали, підставою для її винесення було те, що позивачем не виконані вимоги ухвал суду щодо надання оригіналів довіреностей осіб, які підписали позовну заяву, а суд мав сумніви щодо повноважень осіб, які підписали позовну заяву, оскільки посвідчувальні написи на фотокопіях довіреностей не містять інформації про повноваження ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо права цих осіб посвідчувати копії документів юридичної особи.

Як слідує із змісту правової позиції, сформованої в п. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Матеріали справи не містять доказів виконання судом першої інстанції свого процесуального обовязку щодо зясування причин невиконання його вимог про надання оригіналів довіреностей для огляду та обєктивної оцінки їх поважності.

Обґрунтовуючи поважність причин неподання суду оригіналів витребуваних довіреностей, апелянт вказує на те, що такі довіреності використовуються уповноваженими особами в повсякденній роботі підприємства.

У цьому контексті колегія суддів приймає до уваги те, що витребувані судом першої інстанції довіреності дійсно є довіреностями на представництво інтересів позивача без обмеження повноважень представників межами представництва у конкретній справі чи конкретних спірних правовідносинах, що відповідно не виключає необхідність їх використання у підтвердження повноважень і в інших судових спорах, або ж в органах державної влади.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що процесуальне представництво інтересів позивача в судових засіданнях у даній справі було забезпечене також і двома іншими представниками (ОСОБА_5 та ОСОБА_4.), які надали суду належним чином завірені копії своїх довіреностей і щодо повноважень яких у суду не виникало жодних сумнівів, що відповідно не позбавляло суд можливості вирішити спір по суті.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід'ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що при винесені оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції, не зясовано причини невиконання вимог, зазначених в ухвалах, внаслідок чого не було обєктивно оцінено їх поважність. Наведене призвело до того, що суд не в повній мірі прийняв до уваги викладені вище норми та дійшов передчасних висновків щодо процесуальної неможливості розглянути спір по суті за встановлених обставин справи. Тому, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як така, що не дозволяє позивачеві реалізовувати його конституційне право на судовий захист в повному обємі і отримати можливість забезпечити ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця ПАТ "Українська залізниця" - задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 10.05.2016 року у справі №906/206/16 - скасувати.

3. Справу №906/206/16 передати на розгляд до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.