РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016Справа №910/7889/16

За позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

до Приватного підприємця ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О.М.

Представники сторін:

від позивача:Зацепін С.С. за довіреністю № 47-11 від 04.01.2016;
від відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором про надання послуг з забезпечення електричною енергією № 36 від 01.09.2009.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 розгляд справи відкладено на 06.06.2016.

В судове засідання 06.06.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Таким чином, нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Представник позивача в судове засідання 06.06.2016 з'явився, заявлені позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором № 36 про надання послуг з забезпечення електричною енергією від 01.09.2009 в частині оплати наданої за договором електричної енергії.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, викладеного позивачем не спростував, в судове засідання жодного разу не з'явився.

У судовому засіданні 06.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 01.09.2009 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, правонаступником якого є позивач, як виконавцем та відповідачем, як споживачем було укладено договір № 36 про надання послуг з забезпечення електричною енергією (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1., 1.2 якого виконавець на підставі укладеного договору з АТ "Київенерго", зобов'язався транспортувати по внутрішньо - будинковим мережам нежитлового приміщення електричну енергію, а споживач, який займає нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 154, 42 кв. м., зобов'язався прийняти послугу та своєчасно оплатити її.

Згідно п. 1.3. договору споживач сплачує кошти за фактично використану електроенергію на розрахунковий рахунок виконавця, яка розраховується згідно додатку № 1 до договору, виконавець забезпечує надання послуг з забезпечення електричною енергією.

Відповідно до умов п. 2.4.1 споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати виконавцю кошти за використану електроенергію протягом 3 - х банківських днів з моменту отримання платіжної вимоги - доручення виставленої виконавцем.

В пункті 3.2. договору сторонами погоджено, що споживач, незалежно від наслідків його господарської діяльності, повинен до кінця поточного місяця сплатити платіж за електроенергію минулого місяця на розрахунковий рахунок виконавця в сумі, що виставлена в платіжній вимозі - дорученні. Платіжна вимога - доручення пред'являється до оплати за три банківські дні до моменту їх оплати. Споживач отримує платіжні вимоги - доручення під підпис відповідальної особи.

Термін дії договору встановлений з 01.09.2009 по 31.08.2012, згідно п. 6.1. договору.

За твердженням позивача, не спростованим відповідачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором у частині оплати за послуги у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за період з 01.04.2011 по 31.12.2012у розмірі 1 237, 86 грн.

Предметом позову у справі є матеріально правова вимога позивача до відповідача про стягнення 1 237, 86 грн основної заборгованості, 180, 37 грн 3 % річних за період прострочення з 01.04.2011 по 31.03.2016, 808, 36 грн інфляційних втрат за період прострочення з 01.05.2011 по 31.03.2016.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, зауважень щодо якості та своєчасності надання послуг від відповідача не надходило, в той час як відповідач свої зобов'язання по оплаті спожитих послуг у період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року включно не виконав у повному обсязі, що призвело до виникнення боргу в сумі 1 237, 86 грн., строк виконання якого настав.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з зауваженнями та претензіями щодо якості, об'ємів і вартості послуги, обов'язок з оплати яких у відповідача виник.

Відповідач доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 237, 86 грн., які підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період 01.05.2011 по 31.03.2016 визнається судом арифметично невірним, оскільки за розрахунком суду за вказаний період інфляційні втрати складають 1014, 03 грн. Проте, оскільки суд не може виходи за межі позовних вимог, вимоги позивача про стягнення позивачем інфляційних втрат задовольняються судом в сумі розрахованій позивачем - 808, 36 грн.

Здійснений позивачем розрахунок 3 % річних за період прострочення з 01.04.2011 по 31.03.2016 визнається судом арифметично невірним, оскільки позивачем початок періоду прострочення був визначений без врахування п. 3.2. договору. Судом здійснено перерахунок в межах періоду прострочення визначеного позивачем, відповідно до якого з відповідача підлягає стягненню 3 % річних за період з 03.05.2011 по 31.03.2016 в сумі 169, 99 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1 (02225, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, буд. 9-Г, ), в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму основного боргу в розмірі 1 237 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн 86 коп., суму 3 % річних в розмірі 169 (сто шістдесят дев'ять) грн 99 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 808 (вісімсот вісім) грн 36 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 328 (одна тисяча триста двадцять вісім) грн. 34 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.06.2016.

Суддя О. М. Дупляк