КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 911/903/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Онофріюк Д.В., дов. від 27.11.2015 №33,

від відповідача Кучерук Ю.А., дов. від 05.01.2016 б/н,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Укргазкомплект»

на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2016 (підписане 29.04.2016)

у справі №911/903/16 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ 630»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Укргазкомплект»

про стягнення 532 780,82 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СУ 630» (далі - ТОВ «СУ 630», або позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Укргазкомплект» (далі - ТОВ «ВБП «Укргазкомплект», або відповідач) про стягнення 529 170,86 грн основного боргу, 3 609,96 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.04.2016 у справі №911/903/16 позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 529 170,86 грн основного боргу, 3 609,96 грн 3% річних та 7 991,75 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи доведений факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань по оплаті наданих позивачем за договором від 25.09.2012 №2509/7 послуг на суму 529 170,86 грн. В частині стягнення 3% річних суд визнав наведений позивачем розрахунок арифметично вірним.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2016 скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами було укладено фіктивний договір, без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Крім того, скаржник посилається на те, що на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) різні підписи. Проте, невідомо чи уповноважені дані особи на підписання їх.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження у справі №911/903/16, розгляд справи призначено на 15.06.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення позивача про час і місце розгляду скарги є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 17.05.2016) - 19.05.2016, долучене до матеріалів справи.

Доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду скарги є конверт, повернутий органом поштового зв'язку до суду апеляційної інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

10.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням від 15.06.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 15.06.2016, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Рябуха В.І., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 вказаною вище колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ «ВБП «Укргазкомплект» на рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2016 у справі №911/903/16.

15.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли клопотання про витребування доказів та про призначення почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 15.06.2016 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2016 скасувати, постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Також представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання про витребування доказів та про призначення почеркознавчої експертизи.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Проти задоволення вказаних вище клопотань відповідача заперечив.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Укргазкомплект» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СУ 630» (виконавець) укладено договір про надання послуг будівельними механізмами №2509/7 (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги будівельними механізмами на об'єктах замовника на умовах, визначених цим договором.

Вартість наданих послуг визначається на підставі змінних рапортів, в яких фіксується фактичний час роботи механізму з урахуванням установленого тарифу (п.2.1 договору).

Вартість наданих послуг оформляється актом виконаних робіт (п.2.3 договору).

Згідно з п.2.3 договору акт виконаних робіт підписується сторонами до 3-го числа наступного місяця.

Розрахунки між замовником і виконавцем здійснюються шляхом переказу грошових коштів замовником на розрахунковий рахунок виконавця (п.2.4 договору).

У п.6.1 договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Договір в установленому законом порядку недійсним не визнавався.

У протоколі №1 (додаток №1) сторони погодили вартість експлуатації будівельних механізмів на об'єкті: «Реконструкція транспортної розв'язки на Поштовій площі м. Києва».

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природо є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 ст.901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на виконання умов договору з 25.09.2012 по 31.05.2013 виконавець надав, а замовник прийняв послуги машин та механізмів на загальну суму 1 124 170,86 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2012 б/н, від 02.04.2013 №5, від 02.04.2013 №6, від 02.04.2013 №7, від 02.04.2013 №8, від 30.06.2013 №9, від 30.06.2013 №10, від 30.06.2013 №11, від 30.06.2013 №12.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані представниками обох сторін без зауважень та застережень і скріплені печатками господарюючих суб'єктів.

Оригінали цих актів були оглянуті колегією суддів у судовому засіданні 15.06.2016.

Як зазначалось вище, розрахунки між замовником і виконавцем здійснюються шляхом переказу грошових коштів замовником на розрахунковий рахунок виконавця.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частина 3 ст.903 ЦК України визначає, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 2 ст.530 ЦК України визначає, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2015 позивач звернувся до відповідача з вимогою №2 про виконання зобов'язань по оплаті наданих послуг за договором в сумі 529 170,86 грн.

З наявної у справі копії фіскального чека вбачається, що цінний лист (вимога від 10.12.2015 №2) був направлений позивачем на адресу відповідача 10.12.2015. Присутній у судовому засіданні 15.06.2016 представник відповідача підтвердив факт отримання вимоги від 10.12.2015 №2.

За твердженнями позивача, які відповідачем не спростовані, ТОВ «ВБП «Укргазкомплект», за надані послуги розрахувалось частково, в сумі 595 000 грн.

Судом першої інстанції досліджено факт існування заборгованості у відповідача перед позивачем, враховано відсутність належних доказів на його спростування, тому суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про задоволення позовної вимоги щодо стягнення 529 170,86 грн основного боргу.

Оскаржуючи судове рішення від 20.04.2016, апелянт посилається на те, що договір є фіктивним, оскільки не спрямований на настання правових наслідків.

Проте, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта та виходить з такого.

Стаття 234 ЦК України визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним (п.3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11).

Виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, а також враховуючи те, що обидві сторони вчиняли конклюдентні дії, внаслідок яких у сторін виникли певні правові зобов'язання (надати послуги, прийняти їх та оплатити), враховуючи наявність підписаних обома сторонами актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявними у справі матеріалами не доведено того, що правочин є фіктивним.

При цьому, колегія суддів зазначає, що стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Частина 3 ст.203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України).

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3 609,96 грн, нарахованих за період з 23.12.2015 по 14.03.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних, суд першої інстанції визнав його вірним, таким, що підлягає задоволенню, та правомірно стягнув з відповідача 3 609,96 грн.

Порадившись, колегія суддів дійшла висновку що заявлене відповідачем клопотання про призначення почеркознавчої експертизи задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, скаржник посилається на те, що підписи директора ТОВ «СУ 630» (позивача, виконавця) на актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), на його думку, не співпадають між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» від 23.03.2012 №4).

Згідно з п.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) (далі - Науково-методичні рекомендації) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

Враховуючи те, що по-перше, акти підписані обома сторонами та скріплені печатками як замовника так і виконавця без жодних зауважень, а по-друге, у випадку підписання представником ТОВ «СУ 630» Саган Ю.В. акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) з перевищенням повноважень, вчинення зазначеним товариством (посадовою особою) дій (виконання правочину, отримання платежів від іншої сторони), свідчить про наступне схвалення цього правочину, а тому правових підстав для задоволення заявленого клопотання немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п.1.3 Науково-методичних рекомендацій для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

З наявних в матеріалах справи копій наказу від 25.09.2014 №43, протоколу загальних зборів від 24.09.2014 №12 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців убачається, що керівником (директором) ТОВ «СУ 630» є Фещенко О.О.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про витребування доказів, колегія суддів також не вбачає підстав для його задоволення з огляду на встановлені в ході судового розгляду даної справи обставини.

Виходячи з заявлених позивачем вимог та наведених скаржником заперечень, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельне підприємство «Укргазкомплект» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 20.04.2016 у справі №911/903/16 - без змін.

2. Матеріали справи №911/903/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.Г. Сітайло

Л.М. Ропій