ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 921/1203/15-г/4

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Бріар, б/н та б/д

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2016 (суддя Бурда Н.М.)

у справі № 921/1203/15-г/4

за позовом: Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, м. Київ в особі Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, м. Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бріар, м. Тернопіль

про стягнення 4 578, 39 грн.

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Тернопільської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Бріар про стягнення 4 578, 39 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог). Позов заявлено на підставі договору про надання послуг № 34/2014 від 01.04.2014, укладеного позивачам з відповідачем.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2016 у справі № 921/1203/15-г/4 позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3 005, 80 грн основного боргу; 1 572, 59 грн пені та 1 378, 00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем представлено достатньо належних та допустимих доказів, зокрема, актів про виконання послуг та рахунків на сплату, в той час, як відповідач доказів сплати заборгованості чи доказів, які б спростовували її наявність, не надав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ТОВ Бріар звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2016 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази про підписання відповідачем актів прийняття фактично наданих йому послуг на суму 3 005, 80 грн.

Вказує також, що в порушення ст. 56 ГПК України, позивачем надіслана копію позовної заяви не на юридичну адресу відповідача.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити рішення місцевого господарського суду з підстав його законності та обґрунтованості без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2016 у справі № 921/1203/15-г/4 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.04.2014 Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (виконавець) та ТОВ "Бріар" (замовник) укладено договір №34/2014 (надалі договір), предметом якого є надання виконавцем телекомунікаційних послуг замовнику з використанням первинних трактів на дільниці Кутцівці Лозова у відповідності до ліцензій виконавця на технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного телерадіомовлення (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.2. договору, виконавець, серед іншого приймає на себе зобов'язання надавати замовнику телекомунікаційні послуги згідно додатку №1.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що замовник приймає на себе наступні зобов'язання: дотримуватись технічних умов експлуатації наданих ПЦТ; здійснювати розрахунки за надані виконавцем телекомунікаційні послуги в розмірі, у строки та порядку що встановлені договором.

Ціна договору встановлюється за домовленістю сторін і визначається в Додатку №1, який є невід'ємною частиною даного договору та може бути переглянута сторонами за взаємною згодою.

Вартість наданих послуг по договору щомісяця визначається актом прийняття наданих послуг, оплаті підлягають фактично надані послуги (п.3.2. Договору).

Згідно з п.5.1. договору розгляд підсумків виконання наданих телекомунікаційних послуг проводиться щомісячно.

Відповідно до п.5.2. договору, на підставі отриманих звітів, отриманих від філій, виконавець щомісячно, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, складає акт прийняття наданих послуг і зведення на оплату наданих послуг технічними засобами за підсумками роботи, після чого направляє рахунок, акт і зведення Замовнику.

Пунктом 5.7. договору передбачено, що розрахунки за надані телекомунікаційні послуги здійснюються безпосередньо між виконавцем і замовником за цінами Додатку №1.

Згідно з п. 5.8. договору, оплата здійснюється за фактичний час надання телекомунікаційних послуг за кожний місяць. До 5 числа поточного місяця замовник перераховує виконавцю аванс у розмірі 30% орієнтованої вартості послуг у поточному місяці. Не пізніше 10 числа наступного місяця проводиться остаточний розрахунок за надані послуги з урахуванням авансу.

Відповідно до п. 6.9. договору, за несвоєчасну оплату рахунку виконавця, у строки передбачені п. 5.8. договору, замовник сплачує пеню, яка обчислюється від суми заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення та за весь період прострочення.

Додатком №1 сторони узгодили ціни послуг.

На виконання умов договору виконавець надав телекомунікаційні послуги, що підтверджується актами про виконання послуг від 30.04.2014, 31.05.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 31.08.2014 на суму 670, 14 грн та актом про виконання послуг від 15.09.2014 на суму 324, 26 грн, а всього на суму 3 674, 96 грн та направлені відповідні рахунки на оплату.

Надалі, відповідач звернувся до позивача з листом №21 від 04.09.2014, у якому просив припинити надання послуг по договору №34/2014 від 01.04.2014 з 15.09.2014.

Позивач листом №1007 від 18.09.20014 не заперечив щодо розірвання договору №34/2014 від 01.04.2014 та просив провести виконання фінансових зобовязань.

Як вбачається з розрахунку, позивачем заявлено до стягнення 3 005, 80 грн основного боргу за період з квітня по 15 вересня 2014 року та враховано часткову сплату за квітень 2014 року.

Також, позивачем на адресу відповідача надіслано досудове попередження з вимогою оплати наявної заборгованості, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак, з огляду на те, що позивач виконав умови договору та надав послуги відповідачу, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти про виконання послуг, в той час, як доказів оплати послуг не надав, місцевий господарський суд підставно задоволив позовні вимоги.

Як вказувалось вище, сторонами досягнуто згоди щодо відповідальності сторін за порушення зобовязань, а саме п. 6.9 договору за несвоєчасну оплату рахунку виконавця, замовник сплачує пеню за кожен день прострочення та за весь період прострочення.

Позивач, нарахував відповідачу пеню за період з 11.05.2014 по 19.11.2015 в розмірі 1 572, 59 грн.

Здійснивши перерахунок пені, судова колегія зазначає, що така становить 1 684, 98 грн. Однак, з урахуванням того, що суд не вправі виходити за межі заявленої до стягнення суми, така підставно задоволена місцевим господарським судом.

Доводи скаржника про відсутність доказів прийняття фактично наданих позивачем послуг є безпідставними, оскільки матеріали справи містять акти виконання послуг, які свідчать про надання телекомунікаційних послуг, передбачених договором.

Щодо відсутності в матеріалах справи доказів вручення позовної заяви відповідачу на його юридичну адресу, судова колегія зазначає, що вказана обставина не може слугувати підставою для зміни чи скасування судового рішення, оскільки місцевим господарським судом було повідомлено відповідача про розгляд даної справи належним чином, розгляд справи відкладався двічі, відтак, відповідач не був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи в порядку ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У звязку з відсутністю доказів, які б обґрунтовували неправомірність та безпідставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Тернопільської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що при поданні апеляційної скарги, відповідачем, як доказ сплати судового збору, долучено повідомлення про сплату з датою валютування 14.03.2016 на суму 1 515, 80 грн.

Судом апеляційної інстанції надіслано на адресу Управління Державної казначейської служби у Личаківському районі м. Львова Львівської області запит, якому останній просив повідомити чи зараховано судовий збір, сплачений товариством з обмеженою відповідальністю Бріар до спеціального фонду Державного бюджету України.

На адресу суду надійшла відповідь, з якої вбачається, що товариством з обмеженою відповідальністю «Бріар» не було сплачено судовий збір згідно квитанції від 14.03.2016 в сумі 1 515, 80 та не зараховано в дохід Державного бюджету вказані кошти.

Отже, судовий збір в розмірі 1 515, 80 грн за перегляд судового рішення в апеляційному порядку підлягає до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2016 у справі № 921/1203/15-г/4 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути в дохід Державного бюджету України з товариства з обмеженою відповідальністю "Бріар", ідент. код 33011779; місцезнаходження: 46001, Тернопільська обл., місто Тернопіль, вулиця Руська, будинок 21 - 1 515, 80 грн судового збору за перегляд судового рішення в апеляційній інстанції.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 08.06.2016

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.