КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа№ 910/28619/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Купирьов М.Є. - дов. від 31.03.2016 року б/н

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграріус-Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року

у справі № 910/28619/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дом „ДПА" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграріус-Україна" (м. Київ)

про стягнення 589 958 грн. 71 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дом „ДПА" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграріус-Україна" про стягнення з відповідача на користь позивача 264 992 грн. 41 коп. боргу, 205 613 грн. 90 коп. пені, 11 991 грн. 34 коп. 3% річних, 107 361 грн. 06 коп. інфляційної складової суми боргу.

Рішенням від 14.03.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю. Стягнув з ТОВ „Аграріус-Україна" на користь ТОВ „ТД „ДПА" заборгованість у розмірі 264 992 грн. 41 коп., 205 613 грн. 90 коп. пені, 3% річних у розмірі 11 991 грн. 34 коп., 107361 грн. 06 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 8 849 грн. 38 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ТОВ „Аграріус-Україна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з клопотанням про продовження (поновлення) строку на подання апеляційної скарги та апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року по справі № 910/28619/15 повністю та прийняти нове рішення, яким зупинити розгляд справи № 910/28619/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи № 910/4158/16, що розглядається господарським судом міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 року ТОВ „Аграріус-Україна" було поновлено строк для подання апеляційної скарги, його апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в судовому засіданні.

В судове засідання 16.06.2016 року повноважні представники ТОВ „Аграріус-Україна" не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 16.06.2016 року представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 01.10.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дом „ДПА" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю „Аграріус-Україна" (покупець) був уклали договір поставки № 11014/01 з додатковою угодою № 1 до нього, відповідно до умов яких постачальник зобов'язується у встановлені строки передати у власність покупця продукцію, а покупець зобов'язується своєчасно прийняти продукцію і оплатити за неї визначену грошову суму (п. 1.1), найменування продукції: упаковка - пакети і плівка з поліетилену, поліпропілену та інша упаковка, в т.ч. ламінована з нанесенням на неї кольорового малюнку (флексодрук) (п. 1.2), ціна продукції узгоджується сторонами в специфікації та/або накладній і зазначається в національній валюті України. Кінцева вартість партії продукції визначається у накладній (п. 4.1), повна оплата продукції по договору здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів з дати поставки продукції (п. 5.3), за порушення строків оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню від суми невиконаних грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення за кожний день прострочки, до моменту повного погашення заборгованості, що не звільняє його від виконання зобов'язань по договору (п. 9.3).

За своєю правовою природою договір від 01.10.2014 року № 11014/01 є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

На виконання умов договору від 01.10.2014 року № 11014/01 постачальник у період з 16.10.2014 року по 17.07.2015 року включно поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 1 636 874 грн. 49 коп., що підтверджується видатковими накладними від 10.12.2014 року № 62 на 5 850 грн. 60 коп., від 16.10.2014 року № 31 на 147 408 грн. 35 коп., від 24.10.2014 року № 34 на 46 672 грн. 36 коп., від 24.10.2014 року № У1 на 7 119 грн. 84 коп., від 30.10.2014 року № 36 на 58 683 грн. 80 коп., від 30.10.2014 року № 37 на 5 556 грн., від 18.12.2014 року № 78 на 441 350 грн. 98 коп., від 11.12.2014 року № 67 на 59 349 грн. 68 коп., від 10.12.2014 року № 63 на 536 362 грн. 06 коп., від 18.06.2015 року № 72 на 7 927 грн. 89 коп., від 26.05.2015 року № 50 на 118 989 грн. 09 коп., від 29.12.2014 року № 93 на 197 780 грн. 64 коп., від 17.07.2015 року № 90 на 3 823 грн. 20 коп. та довіреностями на отримання товару від 09.12.2014 року № 1184, від 14.10.2014 року № 958, від 24.10.2014 року № 996, від 11.12.2014 року № 67, від 17.06.2015 року № 601, від 26.05.2015 року № 493, від 29.12.2014 року № 1241, від 17.07.2015 року № 717.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач стверджував, що відповідач за поставлений товару здійснив оплату частково, а заборгованість у розмірі 264 992 грн. 41 коп. утворилася за видатковими накладними від 29.12.2014 року № 93 на суму 134 252 грн. 23 коп. (оплачено по цій накладній на 63 528 грн. 41 коп.), від 26.05.2015 року № 50 на суму 118 989 грн. 09 коп., від 18.06.2015 року № 72 на суму 7 927 грн. 89 коп., від 17.07.2015 року № 90 на суму 3 823 грн. 20 коп.

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, приписів п. 5.3 договору від 01.10.2014 року № 11014/01 строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті вартості поставленого товару на момент розгляду справи настав.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Так як відповідач не надав суду доказів оплати за поставлений товар на суму 264 992 грн. 41 коп., то колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача основний борг за поставлений товар у розмірі 264 992 грн. 41 коп.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В п. 9.3 договору від 01.10.2014 року № 11014/01 сторонами погоджено, що за порушення строків оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню від суми невиконаних грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення за кожний день прострочки, до моменту повного погашення заборгованості, що не звільняє його від виконання зобов'язань по договору.

Позивач просив суд стягнути на свою користь пеню у розмірі 205 613 грн. 90 коп. за період з 09.01.2015 року по 02.11.2015 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду здійснила перерахунок пені та дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов в частині стягнення пені в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 107 361 грн. 06 коп. втрат від інфляції, нарахованих за період січня 2015 року - жовтня 2015 року, та 11 991 грн. 34 коп. 3% річних за період з 09.01.2015 року по 02.11.2015 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла здійснила перерахунок втрат від інфляції та 3% річних та дійшла висновку місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ТОВ „ТД „ДПА" до ТОВ „Аграріус-Україна" є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграріус-Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року у справі № 910/28619/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року у справі № 910/28619/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/28619/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун