КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 910/31617/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 08.06.2016

розглядаючи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 (повне рішення складено 21.03.2016)

у справі № 910/31617/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз»

до приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур»

про стягнення 133 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ТОВ «Благодійний союз» 3% річних у розмірі 243 756,16 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 050 577,45 грн. та судовий збір у розмірі 49 412,38 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПрАТ «Укрпрофтур» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В своїх доводах заявник посилався на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та мало місце порушення норм матеріального права.

Ухвалою від 11.04.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді Зубець Л.П., Синиця О.Ф. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/31617/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 №09-52/1539/16 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, у зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Ткаченка Б.О. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/31617/15.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 18.05.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/31617/15 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

13.05.2016 ПрАТ «Укрпрофтур» подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких відповідач просить врахувати вказані пояснення при винесенні постанови.

18.05.2016 ТОВ «Благодійний союз» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ПрАТ «Укрпрофтур» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15-г - без змін. Окрім цього, до вказаного відзиву позивачем надано копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі №910/4858/15-г.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів ухвалила долучити подану копію постанови до матеріалів справи, оскільки в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції здійснено посилання на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі №910/4858/15-г, яка в матеріалах справи відсутня.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні, в якому надав свої пояснення щодо суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду мста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 без змін.

Представники відповідача брали участь в судовому засіданні, в якому надавали свої пояснення, підтримували доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 13.12.2011 у справі №47/296, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014, позов заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.09.2010 нежилого приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, буд. 4-8, загальною площею 621,00 кв. м вартістю 6 600 000,00 грн., укладений між Українським закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур», як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз», як покупцем. Визнано право власності за державою в особі Фонду державного майна України, м. Київ на спірне нежиле приміщення, яке витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з незаконного володіння ТОВ «Благодійний союз».

У грудні 2015 року ТОВ «Благодійний союз» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Укрпрофтур» про стягнення 254 958,90 грн. 3% річних та 3 973 200,00 грн. втрат від інфляції (з урахуванням збільшених позовних вимог) у зв'язку з невиконанням зобов'язання щодо повернення грошових коштів у сумі 6 600 000,00 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов до висновку, що у зв'язку з простроченням сплати зазначених вище грошових коштів, у відповідача виник обов'язок повернути позивачу грошові кошти в розмірі 6 600 000,00 грн., а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 254 958,90 грн. (за період з 26.11.2014 по 10.03.2016) та інфляційних втрат у розмірі 3 973 200,00 грн. (за період з 26.11.2014 по 10.03.2016), нарахованих за прострочення виконання відповідного грошового зобов'язання, а саме застосовано положення ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи, зокрема що на спірні правовідносини не поширюються положення ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ПрАТ «Укрпрофтур» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Виходячи з даної норми матеріального права слід визнати, що правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину.

Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, зокрема, повернення становища сторін у попередній стан.

Визнання правочину недійсним господарським судом є наслідком вчинення його з порушенням, а не заходом відповідальності сторін.

Відповідно до 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11 правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Згідно з п. 2.5.1. вищевказаної постанови Пленуму визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину.

Правові наслідки порушення грошових зобов'язань передбачені, зокрема, ст. 625 ЦК України.

Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а у ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ця норма матеріального права застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виконанням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

У «Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2014 року» від 01.07.2014 вказано, що підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 зазначеного Кодексу, є прострочення боржником грошового зобов'язання. Така відповідальність настає у разі встановлення, що зобов'язання є грошовим, у інших випадках ця норма застосуванню не підлягає (постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі №6-25цс14).

У п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Виходячи з наведеного, зобов'язання відповідача повернути позивачу отримані за недійсним правочином кошти виникли з вимог ст. 216 ЦК України, а не з зобов'язальних правовідносин, що, на думку колегії суддів, не враховано господарським судом міста Києва.

Тому застосування судом до спірних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду від 25.11.2015 у справі №910/10259/15.

Таким чином, виходячи з викладеного, відповідач після визнання недійсним договору не мав будь-яких зобов'язань перед позивачем, оскільки відповідно до приписів Цивільного кодексу України, в разі визнання правочину недійсним, він є недійсним з моменту його укладення, що фактично спростовує будь-які твердження позивача про наявність між сторонами будь-яких зобов'язань за недійсним правочином, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 30.03.2015 у справі №910/4858/15-г позов ТОВ «Благодійний союз» до ТОВ «Укрпрофтур» про стягнення грошових коштів в сумі 6 600 000,00 грн., які не було повернуто відповідачем на користь позивача в добровільному порядку задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 (яка була надана позивачем до суду вже під час апеляційного провадження) вказане рішення змінено та присуджено до стягнення з ТОВ «Укрпрофтур» на користь ТОВ «Благодійний союз» 6 310 000,00 грн., яке набрало законної сили.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином враховуючи, що зобов'язання відповідача повернути позивачеві отримані за недійсним правочином кошти виникли з вимог ст. ст. 216, 1212 ЦК України, а не із зобов'язальних правовідносин, підстави для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України відсутні.

На переконання судової колегії, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Приватним акціонерним товариством «Укрпрофтур» належним чином доведено правомірність вимог апеляційної скарги про скасування рішення місцевого господарського суду від 14.03.2016.

Статтею 103 ГПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга ПрАТ «Укрпрофтур» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі №910/31617/15 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у позові відмовити повністю.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12 код 35893156) на користь приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 2, код 02605473) 69 764,63 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/31617/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.І. Лобань