ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/1476/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків;
до Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України", м. Харків;
про стягнення 227.185,20 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 244 від 09.02.2016р.;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 1.5/1671 від 09.03.2016р.

ВСТАНОВИВ:

11.05.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України", у якому просить стягнути з відповідача 227.185,20 (двісті двадцять сім тисяч :то вісімдесят пять грн. 20 коп.) грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом від 27.10.2015р. № 2015/ТП-БО-0400003 в частині повної та своєчасної оплати природного газу, поставленого позивачем, у звяку з чим, окрім суми основного боргу в розмірі 195 379,91грн., відповідачу нараховані 1.873,73 грн. - 3% річних; 27.000,86 грн. пені та 2.930,70 грн. інфляційних втрат; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 526, 611 625 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, звернувся з клопотанням (вх. № 18855 від 07.06.2016р.) про долучення наданих доказів до матеріалів справи.

Представник відповідача проти наявності заборгованості не заперечує та зазначає, що відповідач є бюджетною неприбутковою організацією і заборгованість виникла не з його вини, щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач стверджує, що такі не передбачені умовами п. 6.2.2. договору, який встановлює відповідальність у вигляді сплати пені за порушення строків оплати природного газу. В позові про стягнення пені відповідач у відзиві на позовну заяву по справі від 20.05.2016р. № 1.5/3676 (вх. № 16735 від 20.05.2016р.) просить відмовити, посилаючись на норми ст. ст. 614, 617 ЦК України, у зв"язку з відсутністю його вини у порушенні зобов"язань перед позивачем.

07.06.206р. представник відповідача звернувся із заявою № 1.5/4097 від 06.06.2016р. (вх. № 18947 від 07.06.2016р.), у якій просить зменшити розмір пені на 50%, відповідно до ст. ст. 22, 83 ГПК України, а також із заявою б/н від 07.06.2016р. (вх. № 18854 від 07.06.2016р.) про долучення наданих доказів до матеріалів справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (постачальник, позивач) та Державною установою "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України" (споживач, відповідач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом від 27.10.2015р. № 2015/ТП-БО-0400003 (т. І а. с. 8-13), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставити природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором, для забезпечення потреб Споживача, а Споживач зобов'язався оплатити вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Згідно з умовами п. 4.6. Договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється Споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до умов п. 3.6. Договору сторони погодили, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Постачальником та Споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу (технічного акту приймання-передачі природного газу) за розрахунковий період, складеного Споживачем та Газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5. розділу II Договору.

Згідно з п. 3.9 Договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

За підсумками надання послуг з газопостачання в грудні 2015 року Сторонами було підписано два акти приймання - передачі природного газу: Акт № ХО300016072 від 22.12.2015 р. відповідно до якого позивачем у період з 01.12.2015 по 22.12.2015 були передані відповідачу 29,028 тис.куб.м. природного газу вартістю 260.506,57 гривень, Акт № ХО300020158 від 31.12.2015 р. відповідно до якого позивачем у період з 23.12.2015 по 31.12.2015 року були передані відповідачу 21,771 тис.куб.м. природного г вартістю 195.379,91 гривень (т. І а. с. 56, 57), отже було поставлено природний газ у грудні 2015 р. загальним обсягом 50,799 тис.куб.м. на суму 455.886,48 грн.

Відповідачем було оплачено вартість природного газу спожитого період з 01.12.2015 р. по 22.12.2015 р. згідно з договором частково, а саме на суму 260.506,57 грн. (платіжні доручення № 4015 від 28.12.2015 р., № 413 від 28.12.2015 р., т. І а. с. 60, 61).

Як стверджує позивач у позовній заяві, що підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву, обсяги спожитого природного газу за період з 23 по 31 грудня 2015 року у обсязі 21,77 тис.м.куб. залишилися несплаченими, а саме сума основного боргу по Договору складає 195.379,91 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів оплати в повному обсязі вартості природного газу поставленого позивачем не надав, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості у розмірі 195.379,91 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 1.873,73 грн. трьох відсотків річних та 2.930,70 грн. інфляційних втрат, в зв"язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

У відповідності до п.3, ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Сторонами у п. 6.2.2. договору погоджено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за фактично отриманий природний газ, і позивачем правомірно нараховані 27.000,86 грн. пені.

Розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, суд ураховує, що згідно з п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно приписів статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. (п. 3.17.4.) встановлено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Приймаючи до уваги те, що більша частина основного боргу сплачена відповідачем, інтереси сторін та ступень вини відповідача у виконанні покладених на нього договірних зобов'язань щодо оплати отриманого природного газу, суд вважає за можливе скористатись наданим ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального Кодексу України правом та зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді пені на 25 % від суми нарахованої для стягнення - до 20.250,65 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 30 березня 2011р. № 14/57-1106, від 20 квітня 2011 р. № 9/215-10, від 20 березня 2012р. № 5024/1438/2011 та від 19 грудня 2012р. № 5019/1287/12.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву стосовно того, що стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не передбачені договором базуються на довільному тлумаченні норм Цивільного законодавства та відхиляються судом як безпідставні.

Крім того, безпідставними та необгрунтованими є посилання відповідача на відсутність його вини у порушенні своїх зобовязань перед позивачем, доказів на їх підтвердження у відповідності до норм ст. ст. 32, 33 ГПК України, не надано та в матеріалах справи не міститься.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України та приписами п.3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в зв"язку з чим судові витрати у даній справі, які складаються з 3.407,78 грн. судового збору, покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 551, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 223, 233 ГК України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Харківський обласний лабораторний центр держсанепідслужби України" (61070, м. Харків, Помірки, п/р 4223, № 4223 у ГУДКСУ у Харківській області, код ЄДРПОУ З8493324) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647, код 39590621)200.204,59 грн. (двісті тисяч двісті чотири гривні 59 коп.) та 3.407,78 грн. судового збору.

2.1. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

/Справа № 922/1476/16/