ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.06.2016р. Справа №905/1279/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь,

про стягнення 102019,88 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: не зявився

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви з 19.04.2016р. по 19.05.2016р., з 19.05.2016р. по 30.05.2016р., з 30.05.2016р. по 07.06.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь про стягнення пені у розмірі 82981,93 грн, втрат від інфляційних процесів 2120,33 грн, 3% річних 16917,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №13-253-Б від 04.01.2013р. на купівлю-продаж природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та пені.

Відповідач у відзиві №03-889юр/16 від 15.04.2016р. просив стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на користь позивача інфляційні нарахування в сумі 2120,33 грн, 3% річних 10203,19 грн, а також заявив про застосування позовної давності до частини вимог позивача про стягнення пені, 3% річних по договору №13-253-Б від 04.01.2013р. та надав свій контррозрахунок.

Крім того, відповідач надав клопотання №03-891юр/16 від 15.04.2016р., яке було доповнено клопотанням №03-913юр/16 від 12.05.2016р., про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (пені) на 90 %.

Відповідач в судове засідання 13.06.2016р. не зявився, проте, засобами електронного звязку надав клопотання №03-936юр/16 від 10.06.2016р. про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття у судове засідання.

З урахуванням того, що у вказаному клопотанні відповідачем не наведено будь-яких підстав неможливості прибуття представника у судове засідання, з огляду на те, що ухвалою суду від 07.06.2016р. присутність сторін у судовому засіданні 13.06.2016р. була визначена не обовязковою, а у попередніх засіданнях суду та у письмовому відзиві, поясненнях Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» вже було висловлено власну правову позицію по суті спору, клопотання відповідача залишається судом без задоволення, а справа розглядається по суті в судовому засіданні 13.06.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 04.01.2013р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було підписано договір на купівлю-продаж природного газу №13-253-Б, за приписами п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

За правилами п.2.1 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. продавець передає покупцеві у 2013 році газ в обсязі до 3080 тис. куб. м.

Згідно з п.3.3 укладеного сторонами правочину приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.4 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленому печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 4210,80 грн з ПДВ.

10.07.2013р. сторони підписали додаткову угоду №1 до договору №13-253-Б від 04.01.2013р., внаслідок чого з 01.07.2013р. ціна на газ за 1000 куб. м газу стала дорівнювати 4150,80 грн з ПДВ.

Відповідно до розділу 11 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №13-253-Б від 04.01.2013р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування) на загальну суму 7490259,33 грн, а саме:

- б/н від 31.01.2013р. у січні 2013 року на суму 2342156,44 грн,

- б/н від 28.02.2013р. у лютому 2013 року на суму 1948594,02 грн,

- б/н від 31.03.2013р. у березні 2013 року на суму 1866496,06 грн,

- б/н від 30.11.2013р. у листопаді 2013 року на суму 1333012,81 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2013 року на суму 2342156,44 грн 19.02.2013р. включно,

- за поставкою лютого 2013 року на суму 1948594,02 грн 19.03.2013р. включно,

- за поставкою березня 2013 року на суму 1866496,06 грн 19.04.2013р. включно,

- за поставкою листопада 2013 року на суму 1333012,81 грн 19.12.2013р. включно.

Згідно з п.6.2 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Відповідно до п.6.5 укладеного сторонами правочину сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п.7.1 договору №13-253-Б від 04.01.2013р.).

Виходячи зі змісту розрахунку до позову, за поставкою лютого 2013 року від відповідача надходили платежі в період з 05.02.2013р. по 31.05.2013р., за поставкою березня 2013 року в період з 01.03.2013р. по 14.06.2013р., за поставкою січня 2013 року в період з 05.04.2013р. по 28.05.2013р., за поставкою листопада 2013 року в період з 04.11.2013р. по 04.02.2014р.

Як вказував відповідач у поясненнях без номеру та дати, що надійшли до господарського суду 31.05.2016р., враховуючи відсутність у січні 2013 року надходжень на поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідно до нормативів розподілу коштів (алгоритм НКРЕ), погашення заборгованості січня 2013 року відбувалось за рахунок переплат місяців, у яких здійснено повний розрахунок за отриманий природний газ. Січень 2013 року було оплачено за рахунок переплат квітня, травня 2013 року.

Відтак, з урахуванням змісту договору №13-253-Б від 04.01.2013р., приймаючи до уваги наявні у матеріалах докази, в тому числі, письмові пояснення відповідача, господарським судом встановлено, що фактичне перерахування вартості природного газу за спірними поставками було здійснено відповідачем з порушенням строків оплати.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 82981,93 грн пені, а саме:

- 64882,27 грн за період з 20.02.2013р. по 28.05.2013р. (поставка січня 2013 року на суму 2342156,44 грн),

- 7049,63 грн за період з 20.03.2013р. по 31.05.2013р. (поставка лютого 2013 року на суму 1948594,02 грн),

- 619,99 грн за період з 20.04.2013р. по 14.06.2013р. (поставка березня 2013 року на суму 1866496,06 грн),

- 10430,04 грн за період з 20.12.2013р. по 04.02.2014р. (поставка листопада 2013 року на суму 1333012,81 грн).

За розрахунком відповідача пеня за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» складає 49520,97 грн.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням приписів п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо не нарахування пені у день фактичної оплати, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні-березні, листопаді 2013 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 82409,17 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 16917,62 грн, а саме:

- 12976,44 грн за період з 20.02.2013р. по 28.05.2013р. (поставка січня 2013 року на суму 2342156,44 грн),

- 1409,93 грн за період з 20.03.2013р. по 31.05.2013р. (поставка лютого 2013 року на суму 1948594,02 грн),

- 124,31 грн за період з 20.04.2013р. по 14.06.2013р. (поставка березня 2013 року на суму 1866496,06 грн),

- 2406,94 грн за період з 20.12.2013р. по 04.02.2014р. (поставка листопада 2013 року на суму 1333012,81 грн).

За розрахунком відповідача 3% річних за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» складає 10203,19 грн.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні березні, листопаді 2013 року (в межах визначених позивачем періодів) дорівнює 16658,28 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 2120,33 грн, а саме:

- 660,92 грн у травні 2013 року (поставка січня 2013 року на суму 2342156,44 грн),

- 239,04 грн за період з квітня 2013 року по травень 2013 року (поставка лютого 2013 року на суму 1948594,02 грн),

- 32,17 грн за травень 2013 року (поставка березня 2013 року на суму 1866496,06 грн),

- 1188,20 грн за січень 2014 рік (поставка листопада 2013 року на суму 1333012,81 грн).

Відповідач заперечень відносно вказаного розрахунку не надав.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка січня 2013 року на суму 2342156,44 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями січня 2013 року мав бути здійснений не пізніше 19.02.2013р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з березня 2013 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за поставкою січня 2013 року 28.05.2013р., то інфляційні у травні 2013 року не підлягають нарахуванню.

Поставка лютого 2013 року на суму 1948594,02 грн.

Платіж за зобовязаннями лютого 2013 року мав бути здійснений не пізніше 19.03.2013р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2013 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за поставкою лютого 2013 року 31.05.2013р., то інфляційні у травні 2013 року не підлягають нарахуванню.

Поставка березня 2013 року на суму 1866496,06 грн.

Платіж за зобовязаннями березня 2013 року мав бути здійснений не пізніше 19.04.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2013 року. На кінець травня 2013 року заборгованість за вказаною поставкою становила 11522,14 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у травні 2013 року.

Поставка листопада 2013 року на суму 1333012,81 грн.

Платіж за зобовязаннями листопада 2013 року мав бути здійснений не пізніше 19.12.2013р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з січня 2014 року. На кінець січня 2014 року заборгованість за вказаною поставкою становила 505149,79 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у січні 2014 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за поставками січня-березня, листопада 2013 року, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 1021,82 грн.

Як було зазначено судом вище, відповідач у відзиві №03-889юр/16 від 15.04.2016р. заявив про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, 3% річних, втрат від інфляційних процесів.

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами частини першої статті 259 Цивільного кодексу України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

У п.9.2 договору №13-253-Б від 04.01.2013р. сторони узгодили, що строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

За змістом ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.4.2 постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Виходячи з того, що позовна заява б/н від 24.02.2016р. направлена до суду 25.03.2016р. (про що свідчить поштовий штемпель на конверті Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), судом встановлено, що строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені та відсотків річних, нарахованих за зобовязаннями січня 2013 року за період з 20.02.2013р. по 24.03.2013р., лютого 2013 року за період з 20.03.2013р. по 24.03.2013р. сплинув.

Наявність обставин звернення позивача до суду з аналогічним позовом у березні 2016 року, який повернуто без розгляду ухвалою суду від 02.03.2016р., з огляду на приписи ч.1 ст.265 Цивільного кодексу України вказаних висновків суду не спростовує.

Водночас, інфляційні збитки заявлені до стягнення Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у встановлених законом межах з урахуванням домовленості сторін про збільшення строку позовної давності (п.9.2 договором №13-253-Б від 04.01.2013р.).

Таким чином, враховуючи приписи діючого законодавства та укладеного сторонами правочину, вимоги позивача до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про стягнення пені, інфляційних збитків, 3% річних є обгрунтованими на суми 50154,50 грн, 1021,82 грн, 10207,36 грн.

Як зазначено судом вище, відповідачем до матеріалів справи було надано клопотання №03-891юр/16 від 15.04.2016р. (з урахуванням доповнень, визначених у клопотанні №03-913юр/16 від 12.05.2016р.) про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (пені) на 90%, розглянувши яке суд зазначає про наступне:

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Аналогічну позицію наведено у постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015р. по справі №922/3496/14.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, наявність дебіторської заборгованості споживачів за природний газ, зокрема, заборгованість населення за спожитий природний газ перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» станом на 01.04.2016р. складає 15312525,78 грн, заборгованість бюджетних організацій станом на 18.04.2016р. складає 1831836,41 грн, заборгованість позивача перед відповідачем за надані останнім послуги з транспортування природного газу, що станом на 18.04.2016р. становить 4655625,17 грн. Крім того, за час проведення антитерористичної операції відповідачу завдано збитків від проведення військових дій, пошкоджені розподільні газопроводи, що перебувають у користуванні Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз». Наразі, відповідач зазначає, що зобовязання зі сплати основного боргу за договором №13-253-Б від 04.01.2013р. на купівлю-продаж природного газу на сьогоднішній день виконано відповідачем у повному обсязі.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) АЕ №295547 на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», постанову №810 від 19.03.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про видачу ліцензій на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ПАТ «Маріупольгаз», розпорядження №1275-р від 02.12.2015р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» з інформаційного ресурсу «Ліга Закон», лист №03-1858 від 02.12.2014р. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» щодо підтвердження факту військових дій антитерористичної операції, лист-відповідь №33/319/А від 04.12.2014р. Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України щодо розгляду запиту на інформацію, щоденний звіт про стан функціонування підприємств Компанії і підприємств з газопостачання та газифікації в зоні проведення антитерористичної операції станом на 05.05.2016р., перелік газопроводів, що зазнали пошкоджень під час військових дій, що були відновлені ПАТ «Маріупольгаз», зведена відомість майна (основних засобів), які знаходяться у Новоазовському районі Донецької області (на території тимчасово не підконтрольній державі Україні) станом на 31.12.2015р., інформація щодо заборгованості населення Новоазовського району за надані послуги по газопостачанню по ПАТ «Маріупольгаз» станом на 01.04.2016р., зі змісту якої вбачається, що вказана заборгованість складає 10348176 грн, довідку щодо дебіторської заборгованості (борг контрагентів за використаний природний газ та його транспортування станом на 28.04.2016р., інформація про розрахунки з УСЗН станом на 30.11.2014р. (з урахуванням відшкодованих сум та проведення коригувань по особовим рахункам станом на 01.05.2016р.), лист №072-08/192 від 29.01.2015р. Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області щодо надання інформації, накази №243 від 09.12.2014р. про внесення змін до штатного розкладу підприємства та скорочення чисельності штату, №7 від 09.01.2015р. про ліквідацію абонентної ділянки Новоазовського району, довідку №08-743 від 10.05.2016р. про стан заборгованості перед ПАТ «Маріупольгаз».

Позивач у запереченнях б/н від 27.05.2016р. проти задоволення клопотання відповідача про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій (пені) на 90%, заперечив, та зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є підприємством державного сектору економіки, що має стратегічне значення для економіки, суспільства та безпеки держави. Наразі, у відповідності до звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2014 рік збитки позивача складають понад 85 міліардів грн.

За висновками суду, представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість покупця належним чином виконати свої зобов'язання за договором. Наразі, за висновками суду, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, є співрозмірним з порушенням.

При цьому, судом також враховано, що в результаті здійсненого судом перерахунку, а також за наявності обставин пропущення позивачем строку позовної давності, стягненню з відповідача належить неустойка у розмірі 50154,50 грн, проти заявленої до стягнення суми 82981,93 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що предметом розгляду у цій справи є вимоги про стягнення пені, яка нарахована внаслідок невиконання відповідачем зобовязань з оплати товару, що був отриманий та мав бути оплачений до настання обставин проведення на сході України антитерористичної операції, внаслідок чого посилання відповідача на ці обставини, як на підставу для застосування судом положень законодавства про зменшення неустойки, є безпідставними.

Відтак, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає задоволенню.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про зменшення неустойки, оцінивши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, втрат від інфляції та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 50154,50 грн, 1021,82 грн та 10207,36 грн відповідно.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1530,30 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь про стягнення пені у розмірі 82981,93 грн, втрат від інфляційних процесів 2120,33 грн, 3% річних 16917,62 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Миколаївська, буд.16, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) пеню у розмірі 50154,50 грн, 3% річних 10207,36 грн, втрати від інфляційних процесів 1021,82 грн, а також судовий збір в сумі 920,76 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 13.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 13.06.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця