ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 914/4348/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоТатькова В.І. (доповідача),
суддів :Плюшка І.А., Самусенко С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 р.
та на рішеннягосподарського суду Львівської області від 16.02.2016 р.
у справі№ 914/4348/15 господарського суду Львівської області
за позовом Приватного акціонерного товариства "Київстар" (надалі - ПрАТ "Киїстар")
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Менс" ЛТД (надалі - ТОВ "Менс")
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4
простягнення 9 144 947,78 грн. збитків, 7 854 185,24 грн. неустойки
за участю представників:
від позивача- Гладьо Ю.О., Шумський Н.М.
від відповідача- Суходольська Н.Є.
від третьої особи- не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.02.2016 р. (суддя Крупник Р.В.) в задоволені позову ПрАТ "Київстар" до ТОВ "Менс" про стягнення 9 144 947,78 грн. збитків, 7 854 185,24 грн. неустойки відмовлено, з посиланням на те, що при укладенні Договору купівлі-продажу від 29.10.2008 р. із ФОП ОСОБА_4 відповідач являвся добросовісним набувачем вказаного майна, йому не було і не могло бути відомо про існування обставин, які в подальшому слугували підставою для вилучення даного майна в кінцевого добросовісного набувача - ПрАТ "Київстар".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 р. (головуючий суддя Бонк Т.Б., судді: Бойко С.М., Якімець Г.Г.) рішення господарського суду Львівської області від 16.02.2016 р. залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням та постановою, ПрАТ "Київстар" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 р. (головуючий суддя Татьков В.І. (доповідач), судді: Плюшко І.А., Губенко Н.М.) касаційну скаргу ПрАТ "Київстар" прийнято до провадження, призначено розгляд скарги на 14.06.2016 р.

07 червня 2016 року до Вищого господарського суду України надійшов відзив ТОВ "Менс" на подану ПрАТ "Київстар" касаційну скаргу, за змістом якого відповідач у даній справі просить суд касаційної інстанції залишити без задоволення вказану скаргу, а прийняті судами попередніх інстанцій рішення та постанову - залишити без змін.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 09.06.2016 р. № 08.03-04/1962 у даній справі призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у даній справі у зв'язку із запланованим службовим відрядженням судді Губенко Н.М.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.06.2016 р. для розгляду касаційної скарги у справі № 914/4348/15 визначено склад колегії суддів: Татьков В.І. - головуючий (доповідач), Плюшко І.А., Самусенко С.С.

13 червня 2016 року до Вищого господарського суду України також надійшли пояснення на касаційну скаргу від представника третьої особи - ОСОБА_4, за змістом яких останній просить суд касаційної інстанції залишити подану скаргу без задоволення, а прийняті у справі рішення та постанову - без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.06.2016 р. касаційну скаргу ПрАТ "Київстар" колегією суддів у складі: Татьков В.І. - головуючий (доповідач), Плюшко І.А., Самусенко С.С., прийнято до свого провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши доводи касаційної скарги, взявши до уваги заперечення, викладені у відзиві та поясненнях, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що подана касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 23.12.2008 р. між позивачем та відповідачем укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна (надалі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 10887, за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти у власність та оплатити вартість об'єкту нерухомого майна, яким є триповерхова будівля комбінату побутового обслуговування літ. А, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1090,7 кв. м.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно належить Продавцеві на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 29.10.2008 р., за реєстровим № 8829, Витяг з державного реєстру правочинів № 6692038 від 29.10.2008 р., зареєстрованого ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.11.2008 р. за реєстровим № 25096514, запис № 2523 в книзі № 22, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20789352 від 03.11.2008 р.

Пунктами 1.3. та 2.1. Договору визначено, що згідно з Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 21236654 від 11.12.2008 р., виданого ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" загальна вартість майна становить 3 312 375,90 грн. За взаємною згодою сторін вартість майна складає грошову суму у розмірі 7 854 185,24 грн., в тому числі податок на додану вартість за ставкою 20 % у сумі 1 309 030,88 грн.

У відповідності з п. 6.4. Договору у випадку порушення продавцем гарантій, передбачених п. 4.2. Договору, продавець сплачує покупцю, на його вимогу, неустойку у сумі вартості майна, яка вказана у п. 2.1. цього договору.

Так, судами встановлено, що за Актом приймання передачі нерухомого майна від 23.12.2008 р. об'єкт купівлі-продажу було передано позивачу. При цьому, 25.12.2008 р. позивач сплатив відповідачу за придбане майно 7 854 185,24 грн., що підтверджується відповідною довідкою банку.

В подальшому, 30.12.2008 р. право власності позивача на триповерхову будівлю комбінату побутового обслуговування літ. А, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 090,7 кв. м. зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом № 21459823 від 30.12.2008 р.

Судами також було з'ясовано, що відповідач придбав будівлю площею 1 090,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_4 згідно з Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 29.10.2008 р., за реєстровим № 8829.

З матеріалів справи вбачається, що відчужуване відповідачу майно належало ФОП ОСОБА_4 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), укладеного Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_4 03.09.2008 р., актом приймання-передачі, складеного Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_4 від 04.09.2008 р., рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 19.09.2008 р. у справі № 10/08, Ухвали Рівненського міського суду від 08.10.2008 р. у справі № 6-327/2008, виконавчого листа Рівненського міського суду від 08.10.2008 р. у справі № 6-327/2008 та зареєстрованого ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" 17.10.2008 р. в книзі: 21, номер запису: 2651, реєстраційний номер: 25096514, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20620054, виданому ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" 17.10.2008 р. на бланку серії ССМ№500466.

Також, місцевим та господарським судом встановлено, що 02.04.2013 р. перший заступник прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонду Державного майна України по Тернопільській області, до відповідача-1 - концерну "Військторгсервіс", відповідача-2 - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ "Менс" та ПрАТ "Київстар" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.09.2008 р., укладеного концерном "Військторгсервіс" та суб'єктом господарської діяльності ОСОБА_4, та про витребування від ПрАТ "Київстар" майна - нежитлової будівлі, що знаходиться на АДРЕСА_1, яке вибуло з володіння не з волі його власника.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 26.06.2013 р. у справі № 921/368/13-г/18, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 р., в позові відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014 р. скасовано рішення господарського суду Тернопільської області від 26.06.2013 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 р. у справі № 921/368/13-г/18, справу передано на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

За результатами нового розгляду справи господарським судом Тернопільської області прийнято рішення від 30.10.2014 р. у справі № 921/368/13-г/18 про відмову у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 р. у справі № 921/368/13-г/18 рішення господарського суду Тернопільської області від 30.10.2014 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: витребувано у ПрАТ "Київстар" приміщення побутового обслуговування загальною площею 1 090,7 кв. м., що знаходиться на АДРЕСА_1, на користь власника - держави, шляхом повернення цього приміщення ПрАТ "Київстар" концерну "Військторгсервіс"; в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу від 03.09.2008 р. відмовлено.

Так, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, з вказаної постанови вбачається, що при розгляді справи № 921/368/13-г/18 апеляційним судом встановлено обставини, які в силу положень ст. 35 ГПК України, мають преюдиційне значення для даної справи. Зокрема, судом встановлено, що за Договором купівлі-продажу від 03.09.2008 р. було відчужене державне нерухоме майно, яке перебувало на балансі філії концерну "Військторгсервіс" - Управління торгівлі Західного оперативного командування. Відчуження майна здійснено на підставі дозволу від 18.10.2004 р. № 140/3/1369/17, виданого начальнику ДП МОУ "Управління торгівлі Західного оперативного командування" Свідерському Г.М. начальником Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України П.Н. Пукіром, який діяв на підставі довіреності Міністра оборони України від 04.10.2004 р. № 220/2071.

При цьому, дозвіл № 140/3/1369/17 від 18.10.2004 р. не відповідав вимогам чинного на момент відчуження майна законодавства щодо дозвільних документів, на підставі яких могло бути відчужене державне нерухоме майно, оскільки він прийнятий не у формі розпорядчого акта Міністерства оборони України, а у формі листа, адресованого Свідерському Г.М., дозвіл на відчуження майна наданий без погодження Фонду державного майна, з моменту видачі дозволу і до моменту відчуження прийшло майже 4 (чотири) роки.

З огляду на це, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що на підставі дозволу № 140/3/1369/17 від 18.10.2004 р. концерн "Військторгсервіс" не мав права 03.09.2008 р. відчужувати будівлю, оскільки дозвіл № 140/3/1369/17 від 18.10.2004 р. не може бути належним і допустимим доказом наявності станом на 03.09.2008 р. волевиявлення власника майна (держави) в особі уповноваженого органу управління майном - Міністерства оборони України на відчуження майна, а отже, майно вибуло з володіння власника (держави) не з його волі, що і стало підставою для задоволення позову в частині вимоги про витребування будівлі, заявленої до ПрАТ "Київстар" з підстав, передбачених п.3 ч.1ст. 388 ЦК України.

Також, у справі № 921/368/13-г/18 в задоволенні позову в частині визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 03.09.2008 р., укладеного між Концерном "Військторгсервіс" та ФОП ОСОБА_4, апеляційним судом було відмовлено, оскільки суд дійшов висновку, що вказаний договір є неукладеним, так як договір купівлі-продажу від 03.09.2008 р. підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, однак він не був ні нотаріально посвідчений, ані відповідно зареєстрований. Водночас, суд звернув увагу на те, що після укладення 03.09.2008 р. спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 звернувся до Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-агро" з позовом до Концерну "Військторгсервіс" про визнання цього договору чинним та визнання за ним права власності на нежитлову будівлю комбінату побутового обслуговування загальною площею 1090,7 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, який задоволений рішенням третейського суду від 19.09.2008 р.

Як вбачається з позовної заяви у даній справі, позивач - ПрАТ "Київстар", враховуючи факт витребування у нього нерухомого майна, звернувся із вимогою про відшкодування йому збитків, які включають як вартість втраченого майна, яка була сплачена відповідачу за його придбання, так і вартість послуг з експертної оцінки цього майна, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні цього майна, витрат на послуги ріелтора, виготовлення викопіювань та містобудівних обґрунтувань, витрат пов'язаних із отриманням та орендою земельної ділянки, для обслуговування цього приміщення, витрат на консервацію приміщення і відновлювального ремонту, прибирання будівлі та ін., а всього - 9 144 947,78 грн., а також передбачену Договором неустойку за порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо попередження відповідачем про права третіх осіб на це майно у розмірі 7 854 185,24 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з правомірними та обґрунтованими висновками місцевого та апеляційного господарських судів щодо відсутності підстав для задоволення заявлених ПрАТ "Київстар" позовних вимог, з огляду на таке.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, а також додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У відповідності зі ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Судами вірно вказано, що для застосування таких засобів відповідальності як стягнення збитків необхідними є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками та вини.

Разом з тим, відсутність хоча б одного із зазначених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення. При цьому, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов'язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону чи іншого нормативного акту, або виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов'язання, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Положеннями статі 660 ЦК України визначено, що якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред'явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред'явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем.

Згідно зі ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним.

Отже, зі змісту статті 661 ЦК України випливає, що обставинами, котрі слугують передумовою виникнення відповідальності у продавця є: існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору, до моменту укладення такого договору; вилучення в покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду; покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору. При цьому, для притягнення до відповідальності продавця вирішальне значення має не факт вилучення майна у покупця (на що посилався позивач в позовній заяві), а обставина про те, що покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, оскільки якщо станом на момент укладення договору покупцю були відомі вказані підстави, чи продавець повідомляв його про існування цих підстав, продавець не може бути притягнутий до відповідальності за статтею 661 ЦК України навіть у випадку вилучення речі.

Так, як вбачається з п. 4.2.2. Договору відповідач гарантував, що на момент укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна Майно може бути вільно передане у власність Покупцю за цим Договором з усіма правами, Майно не передане в іпотеку, в спорі не перебуває, як вклад до статутного фонду юридичних осіб не передане, не знаходиться в податковій заставі, не відчужене іншим особам, щодо нього не укладено попередніх договорів з третіми особами та/або протоколів про наміри з іншими особами, жодних прав третіх осіб на нього не має; відсутні будь-які заборони чи інші законні обставини, що перешкоджають продавцю в укладенні і виконанні умов цього Договору.

При цьому, пунктом 6.4. Договору сторони передбачили відповідальність відповідача за порушення Продавцем гарантій, передбачених пунктом 4.2. Договору, а саме - продавець сплачує покупцю, на його вимогу, неустойку у сумі вартості майна, яка вказана у п. 2.1. цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти вимог позивача про стягнення збитків та неустойки, ТОВ "Менс" вказувало на відсутність порушення ним договірних зобов'язань, оскільки станом на момент укладення договору жодних прав на майно третіми особами не заявлялося, про існування таких прав йому не було відомо, так як відповідач, як і позивач, являється добросовісним набувачем вказаного майна, а про існування прав третіх осіб на об'єкт продажу відповідачу стало відомо лише з моменту пред'явлення позову прокурором в 2013 році, з огляду на що в діях відповідача відсутні такі елементи цивільного правопорушення як протиправність діяння та вина.

Як уже зазначалося, судами попередніх інстанцій було досліджено, що відповідач придбав будівлю площею 1 090,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_4 згідно з Договоом купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 29.10.2008 р., за реєстровим № 8829.

Відповідно до п. 1.3 Договору від 29.10.2008 р. відчужуване відповідачу майно належало ФОП ОСОБА_4 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), укладеного між ним та Концерном "Військторгсервіс" 03.09.2008 р., актом приймання-передачі, укладеного Концерном "Військторгсервіс" та ОСОБА_4 від 04.09.2008 р., рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 19.09.2008 р. у справі № 10/08, Ухвали Рівненського міського суду від 08.10.2008 р. у справі № 6-327/2008, виконавчого листа Рівненського міського суду від 08.10.2008 р. у справі № 6-327/2008 та зареєстрованого ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" 17.10.2008 р. в книзі: 21, номер запису: 2651, реєстраційний номер:25096514, згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20620054, виданому ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації" 17.10.2008 р. на бланку серії ССМ№500466.

В пункті 1.4 вказаного Договору ФОП ОСОБА_4 гарантував відповідачу, що вищевказане майно не перебуває під арештом чи забороною (Витяг з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 21501713 від 29.10.2008 р.), а також не перебуває в податковій заставі (Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 21501693 від 29.10.2008 р.), щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса воно не використовується, в статутний фонд не внесене. Треті особи не мають прав на відчужуване майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (в редакції станом на 29.10.2008 р.) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб'єктів речових прав, технічні характеристики об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об'єктів нерухомого майна

У державній реєстрації права може бути відмовлено в разі, якщо, зокрема, заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка відповідно до цього Закону не може бути суб'єктом права власності на даний об'єкт нерухомого майна або представником такого суб'єкта; подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Крім цього, відповідно до ст. 49 Закону України "Про нотаріат" (в редакції від 15.03.2006 р., яка існувала станом на 29.10.2008 р.) нотаріус чи інша посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляють у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, вчинення такої дії суперечить законові, а також з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась недієздатна особа або представник, який не має необхідних повноважень. Нотаріус чи інша посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що порочать честь і гідність громадян.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що станом на момент придбання відповідачем будівлі площею 1 090,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_4, укладений між сторонами Договір від 29.10.2008 р. відповідав усім ознакам дійсності правочину та не був визнаний судом недійсним і станом на момент розгляду справи; право власності на відчужуване майно було зареєстроване за ФОП ОСОБА_4, а тому останній в силу положень ст. 317 ЦК України вправі був його відчужувати; будь-яких обтяжень та заборон, а також записів про судові спори на вказане майно не було зареєстровано в реєстрі; продавець гарантував про відсутність прав третіх осіб на відчужуване майно. Крім цього, факт реєстрації права власності за ФОП ОСОБА_4 в єдиному державному реєстрі, а також факт посвідчення нотаріусом Договору купівлі-продажу від 29.10.2008 р. свідчить про те, що правовстановлюючі документи ФОП ОСОБА_4 на відчужувану ним будівлю перевірялися посадовими особами на предмет їх відповідності вимогам законодавства, і у вказаних осіб не було жодних застережень до цих документів.

Судами правомірно відхилено доводи позивача про те, що відповідач мав можливість ознайомитися із договором від 03.09.2008р., який було укладено між ФОП ОСОБА_4 та Концерном "Військторгсервіс" та міг встановити, що вказаний договір є неукладеним, оскільки такий не було нотаріально посвідчено та він не пройшов державну реєстрацію, так як крім договору від 03.09.2008 р., серед правовстановлюючих документів у ФОП ОСОБА_13 було і рішення Постійно діючого третейського суду при Рівненській міжрегіональній агропромисловій біржі "Прайс-Агро" від 19.09.2008 р., яким вказаний договір було визнано дійсним та визнано право власності на відчужувану будівлю, а також Ухвала Рівненського міського суду від 08.10.2008 р. про видачу виконавчого листа на підставі вказаного рішення.

Також, судами правомірно звернуто увагу на те, що обставини, які слугували підставою для вилучення майна від позивача на користь Держави в особі Міністерства оборони України пов'язані не із фактом відсутності державної реєстрації та нотаріального посвідчення Договору від 03.09.2008 р., а з тим, що на підставі дозволу № 140/3/1369/17 від 18.10.2004 р. концерн "Військторгсервіс" не був взагалі наділений правом відчужувати спірну будівлю.

Крім того, суди дійшли висновку про безпідставність доводів позивача стосовно того, що відповідачеві повинні були бути відомі обставини первинного продажу майна, зокрема, про відсутність належних правовстановлюючих документів на об'єкт і дозвільних документів у Концерну "Військторгсервіс" на його продаж, так як відповідач із ФОП ОСОБА_4 спільно брав участь у публічних торгах на Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі "Прайс" щодо продажу Концерном "Військторгсервіс" будівлі комбінату.

Так, з Протоколу про хід публічних торгів № 787-н від 05.06.2008 р. вбачається, що відповідач був повідомлений лише про лот торгів, а саме про те, що лотом являється нежитлова будівля комбінату побутового обслуговування, загальною площею 1 090,7 кв. м., що належить Концерну "Військторгсервіс", та знаходиться за адресою: Тернопільська обл., АДРЕСА_1. Про будь-які інші обставини продажу вказаного майна відповідачеві не оголошувалося. Вказане відповідає положенням ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, яка існувала станом на момент проведення торгів), яка передбачає, що зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Зважаючи на викладене, при укладенні Договору купівлі-продажу від 29.10.2008 р. із ФОП ОСОБА_4 відповідач - ТОВ "Менс" являвся добросовісним набувачем вказаного майна, йому не було і не могло бути відомо про існування обставин, які в подальшому слугували підставою для вилучення даного майна в кінцевого добросовісного набувача - ПрАТ "Київстар", а отже, укладаючи в подальшому Договір купівлі-продажу від 23.12.2008 р. із позивачем - ПрАТ "Київстар", відповідач діяв добросовісно, а тому ним не було допущено порушення обов'язку попередити покупця про права третіх осіб на річ і не було порушено пп. 4.2.2 Договору, так як вина в його діях відсутня.

Судова колегія погоджується з позицією судів попередніх інстанцій стосовно того, що у позовах про стягнення збитків саме позивач повинен довести факт правопорушення з боку відповідача та розмір збитків, і тільки тоді можуть встановлюватися також і інші елементи складу правопорушення. В даному ж випадку, позивачем не було доведено протиправної поведінки відповідача та самого факту завдання позивачу шкоди саме відповідачем.

При цьому, як досліджено судами та вбачається з матеріалів справи, саме первісний продавець майна - концерн "Військторгсервіс", на користь якого за рішенням суду у справі № 921/368/13-г/18 було витребуване спірне нерухоме майно, є як власником витребуваного майна, так і коштів, які він отримав за продаж цього ж майна ОСОБА_4

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що оскаржуваний судовий акт прийнятий з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 р. та рішення господарського суду Львівської області від 16.02.2016 р. у справі № 914/4348/15 залишити без змін.

Головуючий суддя (доповідач) В.І. Татьков

Суддя І.А. Плюшко

Суддя С.С. Самусенко