ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.16р. Справа № 904/2619/16

За позовом державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

до комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради, м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення 57 133,97 грн. заборгованості, 18 682,81 грн. інфляційних втрат, 1 699,93 грн. 3% річних, 16 731,64 грн. пені

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 18/206 від 14.01.2016 року, представник

ОСОБА_2, довіреність № 18/807 від 04.02.2016 року, представник

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 1818 від 11.04.2016 року, представник

ОСОБА_4, довіреність № 871 від 17.02.2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради заборгованості у загальній сумі 94 248,35 грн., з яких:

- 57 133,97 грн. помилково отримана зайва оплата за послуги з постачання технічної води, яка повинна бути повернута, яка майно набуте без достатніх підстав, оскільки послуги на вказану суму не надавались;

- 18 682,81 грн. інфляційні втрати за період з березня 2015 року по березень 2016 року;

- 1 699,93 грн. 3% річних за період з 21.02.2015 року по 01.04.2016 року;

- 16 731,64 грн. пеня за період з 2.02.2015 року по 21.08.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору № 10-1/812 на подачу технічної води від 20.01.2013 року, який діяв з 01.01.2013 року до 20.02.2015 року, відповідачем були надана послуг з постачання технічної води на загальну суму 6 623 636,59 грн., в свою чергу згідно умов договору позивачем було сплачено 6 680 770,56 грн., враховуючи переплату у розмірі 57 133,97 грн. (з яких 56 922,73 грн. є проведений сторонами взаємозалік однорідних грошових вимог і 211,24 грн. безпосередньо переплачено за рахунком від 30.09.2014 року № 4576). Відповідно до п. 3.12 договору № 10-1/812 між сторонами були здійснені взаємозаліки однорідних грошових вимог, що оформлено відповідними протоколами, за якими по заборгованості комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради перед державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" за договором від 01.10.2010 року № 973/50, за договором від 21.01.2014 року № 33/45, за договором від 28.01.2013 року № 52/45 на загальну суму 56 922,73 грн. зараховано частину заборгованості, що виникла у державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" перед комунальним підприємством "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради за договором № 10-1/812 на загальну суму 56 922,73 грн. Таким чином, на думку позивача, відповідач відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України повинен був повернути кошти у сумі 57 133,97 грн. на розрахунковий рахунок позивача, після отримання останньої оплати проведеної 20.02.2015 року чого не зробив, так у відповідача виникла заборгованість перед повивачем на вказану суму починаючи з 21.02.2015 року. На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 231 Господарського кодексу України позивачем нараховані інфляційні втрати у сумі 18 682,81 грн., 3% річних у сумі 1 699,93 грн. та пеня у сумі 16 731,64 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог посилаючись на те, що з 2013 року по теперішній час між сторонами взаємовідносини у сфері надання послуги подачі технічної води були та врегульовані наступними договорами: з 20.01.2013 року - договором № 10-1/812, з 10.02.2015 року - договором № 73/03/10-18/1162, з 29.01.2016 року і по теперішній час - договором № 10-18/1358. Сторонами досягнуто згоди про те, що в силу положень статті 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до його укладення (п.8.1 договору №/73/03/10-18/1162, п.8.1 договору №10-18/1358), тобто з 2013 року по теперішній час відносини по наданню послуги подачі технічної води є триваючими без переривання періоду їх існування. Пункти 3.8, 3.9, 3.14 договорів №10-1/812, №73/03/10-18/1162, №10-18/1358 передбачають авансову систему оплати послуг, зарахування надміру сплачених сум як авансовий платіж за майбутнє споживання послуг і можливість повернення сум у разі відмови від послуги постачання технічної води. Даними пунктами сторони дійшли згоди про зарахування будь-яких платежів, незалежно від зазначеного абонентом періоду оплати, як оплата будь-якого періоду існування заборгованості, і навіть у випадку правильності претензій абонента по рахункам - зарахування надлишків сум в погашення майбутніх платежів.

28.04.2016 року позивачем надані письмові пояснення на відзив де звертає увагу на те, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України авансом є певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів. 29.01.2015 року був виставлений рахунок за який відповідно до п. 3.7 договору від 20.01.2013 року № 10-1/812 позивач зобов'язаний провести оплату до 28 числа наступного місяця, рахунок від 29.01.2015 року за договором від 20.01.2013 року № 10-1/812 є останнім, про що свідчить укладений вже новий договір на подачу технічної води, а саме договір від 10.02.2015 року №/73/03/10-18/1162, а тому зарахування зайво сплачених сум, як авансовий платіж за майбутнє споживання послуг є неможливим.

Також позивач зазначає, що відповідно до п.2.5 договорів від 20.01.2013 року №10-1/812, від 10.02.2015 року №/73/03/10-18/1162, від 29.01.2016 року №10-18/1358, характеристика приладів обліку витрат технічної води за вищевказаними договорами є різними, також п.9.6 договору від 10.02.2015 року №/73/03/10-18/1162 передбачено, що після підписання даного договору всі попередні переговори по ньому, переписування, попередні згоди і протоколи про намір з питань, які стосуються даного договору, втрачають юридичну чинність, тому, на думку позивача, договори від 10.02.2015 року №/73/03/10-18/1162, від 29.01.2016 року № 10-18/1358 не стосуються договору від 20.01.2013 року № 10-1/812, за порушення умов якого виник спір між сторонами.

12.05.2016 року повивачем надані письмові пояснення де вказує, що на момент перерахування безпідставно набутих коштів позивачем відповідачу, у державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" виникло право витребування повернення свого майна від комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради, відповідно до вимог ст. 387 Цивільного кодексу України, а саме, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов'язання, яке він не виконав. Щодо нарахування пені позивач зазначає, що відповідно до вимог п. 1.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 17.12.2013 року визначено "З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань".

02.06.2016 року відповідачем надані письмові пояснення де вказує, що з суми заборгованості, яку вирахував позивач, в розмірі 57 133,97 грн., не врахована пеня у розмірі 21 621,33 грн. (сума зазначена в акті звіряння). Крім того, залишок суми у розмірі 35 512,64 грн. є авансовим платежем і який відповідно до п. 3.9 договору №10-1/812 від 20.01.2013 року може бути повернена при відмові від надання послуг, які надаються безперервно до сьогодні. Вимога позивача щодо сплати штрафних санкцій (інфляційних нарахувань, 3% річних, пені) є наслідком порушення зобов'язання учасника відносин, але відповідальність за неповернення авансу договором не передбачена, і, більш того, повертається у чітко визначеному випадку. Тому, на думку відповідача, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 року порушено провадження у справі № 904/2619/16 з призначення розгляду справи в засіданні на 28.04.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 28.04.2016 року було оголошено перерву до 12.05.2016 року, після чого оголошувалась перерва до 06.06.2016 року.

В судовому засіданні 06.06.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.01.2013 року між комунальним підприємством "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради (далі - водоканал, відповідач) та державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - абонент, позивач) укладений договір №10-1/812 на подачу технічної води (далі - договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого згідно норм діючого законодавства водоканал забезпечує абоненту подачу технічної води. Технічна вода забрана з обєктів, що за своєю санітарно-технічною якістю може використовуватися для технологічних потреб на розсуд абонента, а абонент бере на себе зобовязання своєчасно оплачувати надані йому послуги з подачі технічної води, належно експлуатувати водопровідні мережі, пристрої та прилади на них, які перебувають у нього на балансі, відповідно до Договору та вимог діючих нормативних актів.

Згідно пункту 3.1 договору, водоканал надає абоненту послуги з подачі технічної води та водовідведення за тарифом, який розраховується з урахуванням економічно обґрунтованих витрат, які несе водоканал для надання послуг.

Тарифи на надання послуг встановлюються відповідно до чинного законодавства України без яких-небудь додаткових узгоджень абонентами розмірів цих тарифів і термінів їх введення (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що у разі зміни тарифів, що діяли під час укладення договору, оплата абонентом послуг, що надаються, здійснюється за зміненими тарифами без зміни інших умов договору (тарифи вказуються в рахунках на оплату послуг технічного водопостачання Водоканалу).

Згідно пункту 3.5 договору, розрахунковий період оплати послуг постачання технічної води і водовідведення встановлюється в один місяць.

Відповідно до пункту 3.6 договору, розрахунковий період для обліку і розрахунку за показниками розрахункових засобів обліку встановлюється з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. У разі, коли розрахунковий період не співпадає з календарним місяцем, розрахунковим вважається той місяць, до якого належить друга частина розрахункового періоду. Факт надання та отримання послуги подачі технічної води, підтверджується двостороннім актом виконаних робіт, складеним водоканалом у двох примірниках. Один примірник абонент узгоджує, шляхом підписання та скріплення печаткою, та повертає на адресу Водоканалу в триденний термін.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що рахунки за технічне водопостачання доставляються водоканалом поштою або нарочним до канцелярії управління абонента. Рахунок підлягає оплаті до 28 числа місяця наступного за розрахунковим. За прострочення оплати, від встановлених договором термінів щомісячних платежів, абонент сплачує пеню згідно ст. 231 Господарського кодексу України. Сума нарахованих пені та штрафу включається в послідуючий платіжний документ. Нарахування пені проводиться з числа, що настає за останнім днем граничного строку оплати рахунку. У рахунку вказуються: нарахування за поточний місяць (обєми наданих послуг з обєктів, тарифи, сума); борг на початок місяця, в т.ч. за рішенням суду (борг за послуги, судовий збір, 3% річних, інфляційні, пеня, штраф за перевитрату ліміту) і підсумкова сума, що підлягає оплаті.

Система оплати послуг щомісячна, допускається авансова система оплати. Абонент може зробити передплату за послуги, що надаються, в розмірі повної вартості обсягу установленого на цей період ліміту споживання не пізніше 5-ти банківських днів до початку розрахункового періоду (п.3.8 договору).

При заповнення платіжного документа абонент повинен точно вказати своє найменування, реквізити і номер договору. у разі, коли через неправильне заповнення абонентом платіжного документа на рахунок водоканалу надійде сума зверху нарахованих водоканалом платежів, то така сума в повному обсязі зараховується як авансований платіж за майбутнє споживання послуг технічної води і може бути повернена абоненту тільки у разі належно оформленої (відповідно до договору) відмови абонента від послуг з постачання технічної води і лише за умови повної відсутності у абонента заборгованості перед водоканалом, а також виконанні абонентом умов цього договору. Внесені абонентом суми оплати за подачу технічної води, незалежно від вказаного абонентом періоду оплати, зараховуються водоканалом як оплата за будь-який період, за який у абонента існує заборгованість перед водоканалом, без урахуванням терміну якої-небудь давності (у тому числі і позовної). У разі, коли через неправильне заповнення абонентом платіжного документа сплачені суми не надходять на рахунок водоканалу, або надійдуть із запізненням, абонент не звільняється від обов'язку сплати пені (п.3.9 договору).

Погашення заборгованості абонента перед водоканалом виконується у порядку календарної черговості її виникнення (від раніше виниклої до подальшої). Тобто, у разі наявності у абонента заборгованості перед водоканалом всі оплати відносяться на погашення раніше існуючого боргу і здійснення передплати неможливе (незалежно від вказівки в платіжному документі) (п. 3.10 договору).

Відповідно до п. 3.12 договору погашення грошових зобов'язань за послуги з подачі технічної води, відповідно до ст. 539 Цивільного кодексу України, можливе іншими альтернативними способами, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до пункту 8.3 договору, порядок і спосіб внесення змін в договір здійснюється шляхом укладення додаткової угоди.

Договір укладається строком (діє) з 20.01.2013 року по 31.12.2014 року, застосовується до відносин між водоканалом і абонентом (п. 8.3 договору з урахуванням Додаткової угоди №1 від 13.12.2013 року).

В період дії договору відповідачем були надані послуги з постачання технічної води на загальну суму 6 623 636,59 грн. Повивачем було сплачено 6 680 770,56 грн., з яких, на думку позивача, 57 133,97 грн. (6 680 770,56 грн. - 6 623 636,59 грн.) переплата, що є причиною виникнення спору.

Між сторонами було досягнуто згоди щодо взаємозаліку однорідних грошових вимог, які оформлені відповідними протоколами, за якими по заборгованості комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради перед державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" за договором від 01.10.2010 року №973/50, за договором від 21.01.2014 року №33/45, за договором № 28.01.2013 року №52/45 на загальну суму 56 922,73 грн. зараховано частину заборгованості, що виникла у державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" перед комунальним підприємством "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради за договором №10-1/512 на загальну суму 56 922,73 грн., а саме за:

1) протоколом за травень 2013 року за рахунком №1345 (договір №10-1/812) на суму 3 106,96 грн.; договір №973/50 (рахунок-фактура № 20-0000256); договір №52/45 (рахунок-фактура № 11-0000153);

2) протокол за травень 2013 року за рахунком №1844 (договір №10-1/812) на 1 384,40 грн.; договір №52/45 (рахунки-фактури: від 23.05.2013 року №11-0000136; від 27.05.2013 року №11-0000146; від 31.05.25013 року №11-0000153);

3) протокол за червень 2013 року за рахунком №2406 (договір №10-1/812) на суму 9 007,11 грн. Договір №52/45 (рахунки-фактури: від 20.06.2013 року №11-0000185; від 25.06.2013 року №11-0000197; від 26.06.2013 року №11-0000207; від 26.06.2013 року №11-0000202; від 26.06.2013 року №11-0000203; від 30.06.2013 року №11-0000214. Договір №973/50 (рахунок-фактура від 30.06.2013 року №20-0000282);

4) протокол за червень 2014 року за рахунком №2415 (договір №10-1/812) на суму 153,55 грн. Договір №33/4 (рахунок-фактура від 24.06.2014 року);

5) протокол за серпень 2014 року за рахунком № 3537 (договір №10-1/812) на суму 5 320,00 грн. Договір №33/45 (рахунки-фактури: від 22.08.2014 року №11-0000234; від 26.08.2014 року №11-0000238; від 28.08.2014 року №11-0000245; від 28.08.2014 року №11-0000246; від 28.08.2014 року № 11-0000244). Договір №973/50: (рахунок-фактура від 30.11.2014 року №20-0000355);

6) протокол за вересень 2014 року за рахунком від 29.08.2014 року № 4079 (договір №10-1/812) на суму 4 754,21 грн. рахунком-фактурою №29-0000012 від 11.09.2014 року (на підставі заявки, без окремого договору). Договір № 33/45 (рахунки-фактури: від 25.09.2014 року №11-0000266; від 25.09.2014 року №11-0000268; від 26.09.2014 року №11-0000269; від 26.09.2014 року №11-0000270. Договір № 973/50 (рахунок-фактура: від 30.09.2014 року №20-0000403);

7) протокол за жовтень 2014 року за рахунком №4079 на суму 17 288,94 грн. (договір №10-1/812). Договір №33/45 (рахунки-фактура: від 24.10.2014 року №11-000029; від 29.10.2014 року №11-0000301; від 31.10.2014 року №11-0000304; від 31.10.2014 року №11-0000305; від 31.10.2014 року №11-0000308). Договір №973/50 (рахунок-фактура: від 31.10.2014 року №20-0000445);

8) протокол за листопад 2014 року за рахунком № 4079 (договір №10-1/812) на суму 7 410,07 грн. Договір №33/45 (рахунки-фактури: від 25.11.2014 року №11-0000326; від 25.11.2014 року №11-0000327; від 25.11.2014 року №11-0000328; від 26.11.2014 року №11-0000329; від 27.11.2014 року № 11-0000335. Договір №973/50 (рахунки-фактури: від 28.11.2014 року №11-000342; від 30.11.2014 року №20-0000490);

9) протокол за грудень за рахунком №4576 (договір № 10-1/812) на суму 8 497,49 грн. Договір № 33/45(рахунки-фактури: від 23.12.2014 року №11-0000357; від 25.12.2014 року № 11-0000362; від 25.12.2014 року №20-0000361; від 25.12.2014 року №20-0000366; від 25.12.2014 року №11-0000368; від 26.12.2014 року №11-0000375. Договір №973/50 (рахунки-

фактури: від 31.12.2014 року №20-0000535).

Вищевказані протоколи заліку підписані обома сторонами.

Також позивачем сплачено 211,26 грн. за рахунком від 30.09.2014 року № 4576.

Відповідачем у рамках договору №10-1/812 виставлено рахунок №431 від 29.01.2015 року на загальну суму 414 713,95 грн., вказана сума була перерахована позивачем у повному обсязі згідно платіжних доручень від 06.02.2015 року №1978 на суму 69 118,99 грн., від 16.02.2015 року № 1977 на суму 250 000,00 грн., від 20.02.2015 року № 2704 на суму 95 594,96 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з статтею 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Враховуючи вищевикладене, факт існування обов'язку відповідача повернути позивачу зайво сплачену оплату за послуги з постачання технічної води надані на підставі договору № 10-1/812 від 20.01.2013 року на загальну суму 57 133,97 грн. випливає з умов укладеної між сторонами по справі договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

На підставі зазначеного суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 57 133,97 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також позивачем, з посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, було нараховано інфляційні втрати у сумі 18 682,81 грн. та 3% річних у сумі 1 699,93 грн.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення втрат від інфляції 3% річних, суд прийшов до висновку, що в задоволенні цих вимог позивачу слід відмовити з наступних підстав.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення стороною саме грошового зобов'язання, а оскільки у відповідача перед позивачем відсутнє грошове зобов'язання в розумінні зазначеної статті, оскільки відповідач жодним чином не зобов'язувався сплатити позивачем кошти в сумі 57 133,97 грн., а тому підстави для застосування статті 625 Цивільного кодексу України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Також, зазначена правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме у п.5.2 зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

У зв'язку з викладеним, позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних не підлягають задоволенню.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 16 731,64 грн. пені суд відзначає наступне.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частина 2 ст.215 Цивільного кодексу України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на наведене, суд вважає, що відсутність вчиненого між сторонами у справі правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань шляхом стягнення неустойки у вигляді пені позбавляє позивача права вимагати стягнення з відповідача 16 731,64 грн. пені. Тому у позові в частині позовних вимог про стягнення 16 731,64 грн. пені слід відмовити.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 57 133,97 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у сумі 835,35 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Жовтоводський водоканал" Дніпропетровської обласної ради (52204, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. 8-го Березня, будинок 40А, ідентифікаційний код 32182594) на користь державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ідентифікаційний код 14309787) 57 133,97 грн. основного боргу та судовий збір у сумі835,35 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.06.2016 року.

Суддя ОСОБА_5