КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 910/443/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін

від позивача: Бузинний А.С. - представник за дов. б/н від 30.07.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_5 - представник за дов. №1 від 02.09.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року

у справі № 910/443/16 (суддя: Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєдовських і партнери" (далі - відповідач) про визнання недійсним договору №02/02/12 про надання юридичних послуг від 02.02.2015 року та стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір № 02/02/15 від 02.02.2015 року укладений між сторонами має бути визнаний судом недійсним у зв'язку з тим, що підписанта з боку позивача було введено в оману при підписанні вказаного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі № 910/443/16 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні технічної експертизи документів.

Так, скаржник вказав, що він жодних юридичних послуг від відповідача не отримував, а відтак сам договір та інші документи, що складені відповідно до нього, є такими, що були сфальсифіковані.

Крім того, скаржник зауважував на наявності кримінального провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0007419 від 18.11.2015 року по факту вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення невідомими особами шахрайства по відношенню до позивача шляхом підробки документів, у тому числі створенням спірного договору.

Також, скаржник стверджував, що договірні відносини він мав виключно з ОСОБА_5, як самостійною особою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 року прийнято апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" до провадження.

14.06.2016 року через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду до суду надійшло клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору від 02.02.2015 року №02/02/15 про надання юридичних послуг, оригіналу додаткової угоди до договору від 14.05.2015 року та актів прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2015 року та 08.09.2015 року.

За результатом розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки розгляд даної справи на підставі зібраних доказів та їх аналізу в сукупності є можливим.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Так, клопотання скаржника про витребування додаткових доказів відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки його задоволення призведе лише до затягування розгляду справи, що є неприпустимим.

У судовому засіданні 14.06.2016 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та судовому засіданні 14.06.2016 року представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року по справі №910/443/16 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

02.02.2015 року між сторонами було укладено договір № №02/02/15 про надання юридичних послуг, а також додаткову угоду до договору від 14.05.2015 року.

Позивач вважає, що договір є недійсним, оскільки договір містить підпис директора позивача ОСОБА_4, а відповідно до пояснень останнього ним такий договір не підписувався.

Згідно п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В відповідності до п. 1. ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Договором є погоджена дія двох або більше сторін спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Про те, що на момент укладення договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків, як правильно встановлено судом першої інстанції, свідчать підписи сторін на спірному договорі, а також скріплення його печатками.

Укладаючи договір сторони були вільними в укладені договору та визначенні (погодженні) його умов, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов'язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України (ст.215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно встановлено, що сторонами було дотримано загальні вимоги для чинності договору.

Посилання скаржника на порушення процедури укладання спірного договору та відсутності в нього примірнику договору спростовуються п. 8.4 договору згідно якого договір був складений в двох примірниках - по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу. Крім того, копія договору була додана до позовної заяви із засвідченим підписом уповноваженої особи та відтиском штампу «згідно з оригіналом».

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленум Вищого господарського суду України в своїй Постанові № 11 від 29.05.2013 року (абзац 2 пункту 3.10) роз'яснив, що під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Тобто, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 16.03.2016 року в справі №6-93цс16.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять а позивачем не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказів, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона мала істотне значення.

Разом з тим, на виконання оспорюваного договору позивачеві відповідачем було надано юридичні послуги, що підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг, а також наявними в матеріалах справи копіями судових рішень, позовних заяв, актів взаєморозрахунків, які підписані ОСОБА_5, тобто відповідач належним чином виконав свої зобов'язання по договору та надав позивачу послуги на виконання договору.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що він жодних юридичних послуг від відповідача не отримував, а відтак сам договір та інші документи, що складені відповідно до нього, є такими, що були сфальсифіковані.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд щодо посилання скаржника на наявність внесеного до Єдиного реєстру судових розслідувань кримінального провадження за №0007419 від 18.11.2015 року по факту вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення невідомими особами шахрайства по відношенню до позивача шляхом підробки документів, у тому числі створенням спірного договору, відзначає наступне.

Так, постановою Печерського управління поліції головного управління національної поліції у місті Києві від 26.05.2016 року кримінальне провадження за № 0007419 від 18.11.2015 року , закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у проведенні технічної експертизи документів, оскільки проведення технічної експертизи документів не дасть відповіді на питання, щодо яких саме істотних обставин правочину позивача було введено в оману. За наслідками експертизи не може бути також доведено будь-яких складових обману, який мав місце під час вчинення правочину. Тобто призначення відповідно експертизи не підтвердило би факти, які є предметом доказування в даній справі.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що в рамках кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0007419 Київським міським Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено почеркознавчу експертизу. На вирішення експерта були поставлені наступні запитання: ким саме, ОСОБА_4 чи іншою особою виконано підпис у договорі, додатковій угоді до договору від 14.05.2015 рок, Акті прийомі-передачі наданих послуг від 08.09.2015 року та Акті прийому-передачі наданих послуг за додатковою угодою від 31.07.2015 року.

Так, згідно висновку експерта №560/тдд від 11.05.2016 року (наявний в матеріалах справи) підписи у в сіх вище наведених документах виконані директором ТОВ «Теорет» ОСОБА_4

Щодо твердження скаржника, що він договірні відносини мав виключно з ОСОБА_5, як самостійною фізичною особою, суд відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 перебуває в трудових відносинах з відповідачем.

Крім того, позивач в супереч ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не надав жодних доказів про наявність договірних відносин виключно із ОСОБА_5, як самостійною фізичною особою.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року №910/26382/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 року та постановою Вищого Господарського суду України від 20.04.2016 року, було задоволено повністю позов відповідача до позивача про стягнення суми заборгованості за спірним договором. Судами було встановлено, що послуги за договором були надані відповідачем в повному обсязі, а позивач безпідставно не оплатив їх.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/443/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕОРЕТ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі №910/443/16- залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/443/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров