Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

09 червня 2016 року Справа № 927/387/16

Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Надія" м. Бахмач, , вул. Богунцева 1, м. Бахмач, Чернігівська область, 16500

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України, , пр-т Миру, 14, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про визнання договору оренди землі поновленим із попереднім орендарем, зобов'язання укласти додаткову угоду про продовження терміну дії договору

Суддя В.В. Шморгун

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність б/н від 16.11.2015;

від відповідача: ОСОБА_2 - заступник начальника юридичного відділу, довіреність № 31- 25-0.6-7747/2-16 від 16.03.2016.

У судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» подано позов до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у якому позивач просить:

1) визнати недійсним і скасувати державну реєстрацію Договору оренди земельної ділянки державної власності кадастровий номер :20:000:0097 площею 31,5873 га на території Бахмацької сільської ради укладеного з фізичною особою ОСОБА_3 15.10.2015;

2) визнати Договір оренди земельної ділянки державної власності площею 30,6447 га на території Бахмацької сільської ради, укладений між Бахмацькою райдержадміністрацією та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» від 26.05.2010 та зареєстрований у Державному реєстрі земель за №05 від 27.05.2010 поновленим на новий строк;

3) зобовязати Головне управління Держегеокадастру у Чернігівській області укласти з орендарем Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Надія» додаткову угоду про продовження терміну дії Договору оренди земельної ділянки державної власності площею 30,6447 га, укладений 26.05.2010 року та зареєстрований у Державному реєстрі земель за №05 від 27.05.2010, на новий термін.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач зазначає, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» та Бахмацька районна державна адміністрація 26.05.2010 уклали договір оренди спірної земельної ділянки строком на 5 років. До закінчення терміну оренди земельної ділянки СТОВ «Надія» на реалізацію свого переважного права оренди земельної ділянки, 01.04.2015 листом №137 від 30.03.2015 направило до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, як розпорядника землями державної власності, які знаходяться за межами населених пунктів станом на 01.04.2015, клопотання з пропозицією укласти додаткову угоду до Договору оренди землі, якою продовжити строк оренди земельної ділянки на наступні 7 (сім) років. В установлений термін відповідачем відповіді надано не було, лише 12.05.2015 на електронну адресу СТОВ «Надія» було направлено копію листа-відповіді ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, датованого 14.04.2015, у якій орендодавець підтверджує факт отримання клопотання від орендаря, але зауважує на той факт, що для прийняття рішення по суті необхідно надати копії правовстановлюючих документів орендаря, копію договору оренди землі та проект додаткової угоди. Таким чином, зволікання зі сторони відповідача призвело до того, що позивач не встиг у встановлені строки подати весь необхідний для прийняття рішення пакет документів. Позивач зазначає, що ним було направлено проект додаткової угоди після закінчення дії спірного договору для автоматичного продовження дії зазначеного договору, однак, з відповіді Головного управління Держгеокадастру України у Чернігівській області йому було повідомлено про втрату чинності цим договором. Також йому стало відомо, що право користування вищезгаданою земельною ділянкою було передано ФО ОСОБА_3 Таким чином, зазначає позивач, відповідачем було порушено його переважне право на поновлення договору оренди та право на автоматичне продовження договору.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2016 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.05.2016.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.05.2016 розгляд справи відкладався на 31.05.2016.

У судовому засіданні 31.05.2016 судом зясовано, що заявлені вимоги позивача, які стосуються Договору оренди земельної ділянки державної власності кадастровий номер :20:000:0097 площею 31,5873 га на території Бахмацької сільської ради, укладеного 15.10.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та фізичною особою ОСОБА_3, фактично направлені на скасування прав та законних інтересів не лише Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області а й безпосередньо ОСОБА_3, як рівноправного учасника спірних відносин, незалежно від того, чиї дії неправомірними вважає позивач. Таким чином, ОСОБА_3 є повноправним учасником двостороннього правочинну, отже була наділена відповідними правами та обов'язками нарівні з Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, а відтак, повинна виступати як зобов'язана сторона.

Тому, у судовому засіданні 31.05.2016 ухвалою Господарського суду Чернігівської області залучено до участі у справі другого відповідача ОСОБА_3 та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України припинено провадження у справі у частині визнання недійсним і скасування державної реєстрації Договору оренди земельної ділянки державної власності кадастровий номер :20:000:0097 площею 31,5873 га на території Бахмацької сільської ради, укладеного 15.10.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та фізичною особою ОСОБА_3, оскільки не підлягають розгляду у господарському суді справи, предметом регулювання яких є майнові та особисті немайнові відносини фізичних осіб, які не є субєктами господарювання, крім випадків, передбачених законодавством. У судовому засіданні 31.05.2016 оголошувалась перерва до 09.06.2016.

У судове засідання 09.06.2016 з'явились обидві сторони.

Від представників позивача та відповідача клопотання про фіксацію судового засідання технічними засобами не надходило.

Представником відповідача подано відзив на позов, у якому відповідачем зазначено, що позивач листом №137 від 30.03.2015 звертався до відповідача щодо укладення додаткової угоди до договору оренди земель резерву площею 30,6447 га на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району від 26.05.2010, якою продовжити строк його дії на 7 років.

Проте, в порушення вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивачем не було додано проект додаткової угоди, про що останнього було повідомлено листом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області №27-25-0.3-7460/2-15 від 14.04.2015. Також для прийняття відповідного рішення запитувались правовстановлюючі документи юридичної особи та діючий договір оренди землі, тощо. Необхідність надання цих документів була зумовлена тим, що в звязку з тим, що відповідач не надавав СТОВ «Надія» спірну земельну ділянку в оренду, будь-які матеріали (правовстановлюючі документи юридичної особи, діючий договір оренди землі) в Головному управлінні відсутні.

Так, на момент закінчення терміну дії спірного договору оренди землі позивачем не було подано жодних запитуваних документів, отже договір вважається таким що припинив свою дію.

Також, від позивача надійшло клопотання №211 від 17.06.2015 щодо продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, до якого було додано копію договору оренди землі, копію кадастрового плану, копію виписки з ЄДР та проект додаткової угоди.

За результатами розгляду вищезазначеного клопотання позивачу було повідомлено, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області не має можливості розглянути клопотання по суті, у зв'язку з тим, що договір оренди земельної ділянки втратив свою чинність і набуття земельної ділянки в оренду повинно здійснюватися на загальних засадах.

Як зазначив відповідач, вказане вище вже встановлено Чернігівським окружним адміністративним судом при розгляді справи №825/2424/15-а, а отже не підлягає доказуванню, оскільки ст. 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Суд одразу відхиляє такі доводи відповідача, оскільки Чернігівським окружним адміністративним судом справа по суті не розглядаласью.

Отже, як зазначає відповідач, вказане вище свідчить про те, що у зв'язку з із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки позивач втратив переважне право на поновлення спірного договору оренди земельної ділянки, оскільки позивачем було пропущено термін відповідного звернення. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 15.04.2015 по справі №6-55цс15.

Оскільки договір оренди земельної ділянки від 26.02.2010 закінчився, земельна ділянка перейшла до земель запасу Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Враховуючи наведене та керуючись ст. 122, 123, 134 Закону України «Про оренду землі», відповідачем було видано наказ №25-1182-20-15-сг від 10.07.2015 про надання дозволу громадянці ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 25 років орієнтовною площею 34,00 га на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області для ведення фермерського господарства.

Наказом №25-3632/20-15-сг від 08.10.2015 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства громадянкою ОСОБА_3 на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області та надано в оренду земельну ділянку площею 31,5873 га строком 25 років за договором оренди, укладеним сторонами 15.10.2015.

Також, представником відповідача зазначено, що відповідно до повідомлення №22-28-99.3-1408/15-15 від 18.12.2015 Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі ОСОБА_4 земельна ділянка площею 30,6447 га з кадастровим номером :01:000:0010, яка перебувала в оренді у СТОВ «Надія» у державному земельному кадастрі відсутня, а дія договору оренди земельної ділянки від 27.05.2010 припинено у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Кадастровий номер :01:000:0010 перенесено в архів.

На запитання суду, чому земельна ділянка площею 30,6447 га з кадастровим номером :01:000:0010, яка перебувала в оренді у СТОВ «Надія» у державному земельному кадастрі відсутня, представником відповідача було пояснено, що після закінчення дії спірного договору оренди вказана земельна ділянка перейшла до земель запасу, а вже при передачі ОСОБА_3 була сформована інша земельна ділянка з новим кадастровим номером та новою площею.

Так, громадянці ОСОБА_3 була надана в оренду земельна ділянка площею 31,5873 га, яка має іншу площу, конфігурацію та кадастровий номер ніж та, яку орендував позивач згідно спірного договору.

З огляду на вищевикладене представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача надано у судовому засідання додаткові письмові пояснення та відзив на позов, де ним зазначено, що в орендаря відсутнє переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк у випадку недотримання процедури такого поновлення, встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі», а продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем та його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди поза межами строку дії цього договору за наявності заперечень орендодавця не є підставою для визнання укладеного з новим орендарем договору оренди недійсним, оскільки право позивача на переважне поновлення договору оренди землі не порушено. Така позиція також узгоджується з Постановою Верховного Суду України у справі №6-146цс16 від 23.03.2016.

Відповідач зазначає, що лист СТОВ «Надія» від 22.06.2016 не містить жодного посилання на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в тому числі повідомлення розпорядника землі, що товариство продовжує користуватись ділянкою та доказів її використання. Тобто, фактично позивач звернувся щодо продовження договору оренди згідно ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, письмових та усних поясненнях.

Позивач пояснив, що маючи намір продовжити дію договору оренди, СТОВ «Надія» вчасно, за два місяці до закінчення дії договору у відповідності до ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» направило відповідачу клопотання з пропозицією укласти додаткову угоду до договору.

Сам проект додаткової угоди не направлявся, оскільки, зазвичай, у подібних ситуаціях проект готує Держгеокадастр.

Відповідач, затягуючи з відповіддю, лише 12.05.2015 направив СТОВ «Надія» листа, датованого 14.04.2015, з вимогою надати додаткові документи.

Позивач стверджує, СТОВ «Надія» є заінтересованою особою у продовженні дії договору, тому вчасно надало б всі витребувані відповідачем документи у разі своєчасно отриманої відповіді від Головного управління Держгеокадастру України.

Позивач зазначив, що після отримання 12.05.2015 листа від відповідача, СТОВ «Надія» вже не вбачала сенсу надавати необхідний пакет документів для продовження терміну дії договору у відповідності до ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки місячний термін для звернення з зазначеним питанням було пропущено.

Тому, після закінчення дії договору, СТОВ «Надія» скористалось своїм правом на автоматичне поновлення спірного договору оренди та позивач продовжив користуватись орендованою земельною ділянкою, крім того, СТОВ «Надія» своєчасно сплачує оренду плату з початку дії договору оренди і по сьогоднішній день, до того ж бухгалтерській відділ підприємства позивача щомісячно обчислює розмір орендної плати з урахуванням індексації, як це визначено у договорі.

Підготувавши весь пакет необхідних документів, склавши проект додаткової угоди до договору оренди, 17.06.2015 позивач разом з клопотанням про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки направив їх Головному управлінню Держгеокадастру у Чернігівській області.

Натомість, у відповідь отримав повідомлення, що договір оренди втратив свою чинність і набуття зазначеної земельної ділянки в оренду повинно здійснюватись на загальних засадах, крім того, у даному листі Держгеокадастру зазначено, що позивач повинен був прикласти ще і нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки.

Представник позивача зазначає, що ця вимога, на його думку, також є прикладом неправомірної дії відповідача, оскільки про необхідність розроблення нормативної грошової оцінки СТОВ «Надія» було повідомлено вперше уже після того, як відповідач не продовжив строк дії договору.

Оскільки в укладеному між сторонами договорі була визначена нормативна грошова оцінка у розмірі 312173,88 грн, у позивача не виникало питання необхідності її проведення, крім того, обовязку позивача розробити технічну документацію з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативну грошову оцінку земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, у договорі визначено не було.

Таким чином, позивач вважає, що ним було виконано всі вимоги Закону України «Про оренду землі», до закінчення дії договору оренди він мав переважне право на поновлення договору, вчинив, на його думку, всі необхідні для цього дії, а після закінчення дії договору, враховуючи незаконні дії відповідача з затягування процесу поновлення дії договору, у нього виникло право на автоматичне поновлення спірного договору оренди, тому, зважаючи на всі обставини справи і надані ним докази, СТОВ «Надія» просить поновити дію договору оренди.

Для захисту свого порушеного права, після того, як позивачу стало відомо про укладення нового договору оренди на спірну земельну ділянку з ОСОБА_3, СТОВ «Надія» звернулось до адміністративного суду з вимогою визнати договір оренди від 26.05.2010 поновленим на новий строк та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області укласти з СТОВ «Надія» додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди, укладеного 26.05.2010. Однак справа була закрита через непідвідомчість адміністративному суду.

Саме тому для захисту свого порушеного права позивач змушений був звернутись до Господарського суду Чернігівської області.

На питання суду про вчинені будь-які інші дії, направлені на поновлення спірного договору оренди у порядку ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» після направлення свого листа від 17.06.2015, позивач пояснив, що, окрім звернення до адміністративного суду, нічого більше вчиняв і про свій намір продовжити дію спірного договору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області більше не повідомляв.

Як доказ використання земельної ділянки після 27.05.2015 позивач надав копії платіжних доручень про сплату орендної плати за землю за лютий 2015 року січень 2016 року; копії картки обліку руху коштів; копії подорожніх листів з завданням трактористу за 24.04.2015 та за 25.04.2015; копії акту витрат насіння та садівного матеріалу за травень 2015 року.

На підтвердження нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки позивачем надано копію витягу від 05.02.2015 з технічної документації про нормативну грошову оцінку, відповідно до якого грошова оцінка 1,0 га сільськогосподарських угідь - ріллі на території Бахмацької сільської ради станом на 01.01.1996 становить 3183,4 грн, а станом на 01.01.2015 22343,43 грн.

Як сторони пояснили суду, визначений у спірному договорі та у цьому витязі розмір нормативної грошової оцінки є середнім показником по аналогічним земельним ділянкам, які знаходяться на території Бахмацької сільської ради.

Щодо встановлення такої нормативної грошової оцінки, у тому числі щодо виготовлення та затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки, відповідно до Закону України Про оцінку земель позивач відповіді та будь-яких належних доказів не надав.

У судовому засіданні на запитання суду щодо реального застосування поновленого спірного договору оренди у той час, як на сьогоднішній день залишається діяти чинний та ніким не скасований новий договір оренди, укладений з ОСОБА_3, позивач зазначив, що, на його думку, першочергово слід поновити договір оренди, укладений з СТОВ «Надія», а потім у судовому порядку скасовувати договір оренди, укладений з іншою особою. До моменту скасування нового договору оренди позивач не проти, щоб спірною земельною ділянкою користувалась ОСОБА_3

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила, з огляду на обставини, викладені у відзиві, та додатково пояснила, що саме відповідач затягував належне оформлення продовження дії договору оренди.

Представник відповідача не погодилась, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вимагало занадто багато документів від позивача, оскільки після внесення змін у Земельний кодекс України та переходу до відповідача повноважень з розпорядження землями державної власності, у ГУ Держегеокадастру не було правовстановлюючих документів юридичної особи орендаря та спірного договору оренди, строк дії якого необхідно продовжити.

Зазначені документи знаходяться у позивача, тому відповідач не вбачав труднощів у їх наданні.

Щодо витребуваного проекту додаткової угоди, то у Законі України «Про оренду землі» чітко визначено обовязок орендаря надати проект додаткової угоди до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Це є одна з основних підстав для застосування положень ч. 1-5 ст. 33 зазначеного Закону.

Натомість, позивачем проект додаткової угоди вчасно, у строки визначені Законом України «Про оренду землі», відповідачу наданий не був.

Тому Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області вважало за необхідне у листі від 14.04.2015 додатково повідомити СТОВ «Надія» про необхідність надання такого проекту до закінчення строку дії спірного договору та для можливості застосування до позивача переважного права на продовження договору.

Доказів фактичного направлення позивачу зазначеного листа 14.04.2015 представник відповідача суду не надала, однак пояснила, що обовязку направлення зазначеного листа рекомендованим листом з повідомленням у Головного управління Держгеокадастру України у Чернігівській області не має.

Крім того, відповідач зазначила, що доказом направлення листів СТОВ «Надія» є присвоєння кожному документу відповідача відповідного штрих-коду, який знаходиться внизу документа. Тому, це є головним підтвердженням виготовлення всіх листів офіційним способом та може свідчити про те, що вони дійсно були направлені позивачу.

Суд приймає наявність штрих-коду на документі, як належний доказ виготовлення та електронної реєстрації такого документа, але відхиляє доводи відповідача про доведеність фактичного направлення поштової кореспонденції позивачу через ненадання належних та допустимих доказів цього.

Представник відповідача також стверджує, що направлення позивачем проекту додаткової угоди лише 17.06.2015 вже не є реально можливою підставою для застосування переважного права СТОВ «Надія» на поновлення спірного договору у відповідності до ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Відповідач не згоден з твердженням представника позивача про зазначену ним пропозицію укласти додаткову угоду саме на підставі ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки цю позицію позивач виклав лише у судовому засіданні, натомість, ні у листі, направленому відповідачу 17.06.2015 разом з проектом додаткової угоди, ні жодним іншим способом до цього часу позивач не повідомляв Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області про його намір застосувати ч. 6 ст. 33 Закону України та автоматично продовжити дію спірного договору оренди.

Крім того, направлений на адресу відповідача проект додаткової угоди повністю змінений і не відповідає умовам укладеного договору оренди від 26.05.2010, а таким чином, і не може бути застосовано до спірних правовідносин ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренди землі».

Відповідач не заперечує щодо правомірності змінення у додатковій угоді строку дії договору з 5 років на 7 років, оскільки відповідні зміни внесено Законом України «Про оренду землі».

Представник відповідача також не погодилась з наданими представником СТОВ «Надія» доказами користування спірною земельною ділянкою, оскільки з наданих копій подорожніх листів з завданням трактористу за 24.04.2015 та за 25.04.2015 і копії акту витрат насіння та садівного матеріалу за травень 2015 року не вбачається, на якій саме земельній ділянці працювали працівники СТОВ «Надія», тому це не може належним чином підтвердити дійсне користування позивачем орендованою земельною ділянкою після спливу договору оренди.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, перевіривши надані сторонами докази та оглянувши у судовому засіданні їх оригінали, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 26.05.2010 між Бахмацькою районною державною адміністрацією (орендодавець) та СТОВ «Надія» (орендар) укладеного договір оренди земельної ділянки (далі Договір), згідно п. 1 якого орендодавець згідно розпорядження №100 від 22.03.2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на землях резервного фонду Бахмацької сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 30,6447 га, у тому числі 30,6447 га (п. 2 Договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 312173,88 грн (п.5 Договору).

Відповідно до п. 8 Договору він є укладеним на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вносить орендарем у грошовій формі у розмірі 9365,22 грн за рік на відповідний рахунок. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи провадження його дії (п. 9, 10 Договору).

Згідно пунктів 11, 13 Договору орендна плата вносить у такі строки щомісячно до 30 числа наступного місяця 780,44 грн. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в інших випадках, передбачених законом.

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 21 Договору).

У відповідності до п. 37 Договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

До закінчення строку дії Договору СТОВ «Надія» направило на адресу Головного управління Держземагентства України у Чернігівській області лист №137 від 30.03.2015 з проханням укласти додаткову угоду до Договору оренди земель резерву площею 30,6447 га на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району від 26.05.2010, якою продовжити строк його дії на 7 років, який відповідачем отримано 06.04.2015 за вхідним номером 27-4538/0/1-15.

Відповідно до листа №27-25-0.3-7460/2-15 від 14.04.2015 відповідач повідомляє позивача, що для детального розгляду та прийняття рішення по суті звернення до Головного управління необхідно надати копії правовстановлюючих документів юридичної особи, договір оренди землі, строк дії якого необхідно продовжити, та проект додаткової угоди до договору.

Відповідач не заперечує, що даний лист був отриманий позивачем через засоби електронного звязку 12.05.2015, наполягаючи, при цьому, на його вчасне відправлення поштою.

Позивач направив Головному управлінню Держземагенства у Чернігівській області клопотання №211 від 17.06.2015 про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення від 26.05.2010 додавши до нього: копію договору оренди, кадастровий план, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, проект додаткової угоди.

У відповідь на зазначене клопотання відповідачем направлено лист №28-25-0.3-1501/19-15 від 30.06.2015, у якому Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зазначає, що позивач мав повідомити про поновлення договору оренди листом не пізніше, ніж за місяць до закінчення дії спірного договору, але вчинив це лише 17.06.2015, що суперечить вимогам законодавства. Таким чином, договір оренди втратив свою чинність і набуття зазначеної земельної ділянки в оренду повинно здійснюватися на загальних засадах. Крім того, згідно вимог ст. 288 Податкового кодексу України для укладення договору оренди з метою визначення обєктивного оподаткування слід прикласти розроблену нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

10.07.2015 відповідачем було видано наказ №25-1182-20-15-сг про надання дозволу громадянці ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 25 років орієнтовною площею 34,00 га на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області для ведення фермерського господарства.

08.10.2015 наказом відповідача №25-3632/20-15-сг було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства громадянкою ОСОБА_3 на території Бахмацької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області та надано в оренду земельну ділянку площею 31,5873 га строком 25 років.

Відповідно до повідомлення №22-28-99.3-1408/15-15 від 18.12.2015 Державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі ОСОБА_4 земельна ділянка площею 30,6447 га з кадастровим номером :01:000:0010, яка перебувала в оренді у СТОВ «Надія» у державному земельному кадастрі відсутня, а дія договору оренди земельної ділянки від 27.05.2010 припинено у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0010 перенесено в архів.

15.10.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди земельною ділянки сільськогосподарського призначення, яка територіально розташована на раніше орендованій земельній ділянці СТОВ «Надія».

Як пояснила представник відповідача, межі ділянки, наданої в оренду ОСОБА_3 не збігаються з попередньо орендованою земельною ділянкою, оскільки після закінчення строку дії спірного договору оренди вказана земельна ділянка перейшла до земель запасу, а вже при передачі ОСОБА_3 була сформована інша земельна ділянка з новим кадастровим номером та новою площею.

Так, громадянці ОСОБА_3 була надана в оренду земельна ділянка площею 31,5873 га, яка має дещо більшу площу, конфігурацію та кадастровий номер :20:000:0097) ніж та, яку орендував позивач.

Дізнавшись, що 15.10.2015 було укладено новий договір оренди з іншим орендарем, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою визнати договір оренди земельної ділянки поновленим на новий строк та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області укласти додаткову угоду про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.01.2016 провадження у справі за позовом СТОВ «Надія» до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з вищезазначеною вимогою закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Як визнається сторонами, а відтак, в силу ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування, після укладення договору оренди і до теперішнього часу спірна земельна ділянка використовується саме ОСОБА_3

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 4 ст. 122 Земельного кодексу України, зокрема, визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2015 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру та реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно п. 12 ч. 4 «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 14 від 03.02.2015, головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Аналогічні приписи містить ст. 173 Господарського кодексу України, відповідно до яких господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про плату за землю», та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку землі» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

На час укладення Договору, обов'язковим елементом визначення розміру орендних платежів є нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ст. 5 Закону України "Про оцінку земель"), яка у відповідності до положень статті 18 цього закону, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Частиною 1 ст. 13 цього Закону визначено випадки обов'язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру земельного податку, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Закону України Про оцінку земель (у редакції, чинній на час укладення спірного договору), за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно статті 23 Закону України "Про оцінку земель"(у редакції, чинній на час укладення спірного договору) технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межами населених пунктів, затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки ні на момент укладення Договору, ні на час виникнення спірних відносин. Визначений у договорі та у наданій копії витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, розмір нормативної грошової оцінки як середній показник по аналогічним земельним ділянкам, які знаходяться на території Бахмацької сільської ради, на думку суду, не є належним та допустимим доказом проведення такої нормативної грошової оцінки у розумінні Закону України "Про оцінку земель".

Оскільки законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, то у справі, що розглядається, спірний договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у Постанові від 01 липня 2015 року у справі № 3-298гс15.

З 2011 року введено в дію Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 14.1.125 ст. 14 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Приписами пункту 288.5.1. статті 288 Податкового кодексу України унормовано, що розмір орендної плати за земельну ділянку встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, водночас, згідно з п. 288.5.2. цього ж Кодексу така сума не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Частиною 1 п. 289.1 ст. 289 ПК України і ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами.

Таким чином, необхідність проведення нормативної грошової оцінки встановлено також Податковим кодексом України, оскільки розмір орендної плати розраховується у відсотковому значенні до нормативної грошової оцінки, а відтак, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-70гс15.

За таких обставин суд дійшов висновку, що не може бути поновленим договір, укладений з порушенням чинного законодавства України та на умовах, що на момент виникнення спірних відносин, не відповідали вимогам такого законодавства.

Щодо посилань відповідача у своєму листі від 30.06.2015 про необхідність надання розробленої нормативної грошової оцінки суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом.

Невнесення сторонами договору оренди землі змін до його умов в частині, що встановлюються у законодавчому порядку, не звільняє сторін від обов'язку їх виконання, оскільки відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Ініціатива щодо приведення у відповідність умов договору обов'язковим умовам, встановлених у визначеному законом порядку, може виходити як від орендодавця, так і від орендаря.

Таким чином позивач не зобовязаний, але і не позбавлений права як зацікавлена особа на замовлення виготовлення відповідної технічної документації.

Щодо можливості дії двох договорів оренди у разі задоволення позовних вимог суд зазначає наступне.

В економічно-правовому розумінні оренда - це оформ лений договором майновий найм, згідно з яким одна сторона (орендода вець) надає іншій стороні (орендареві) майно, засоби виробництва, землю у тимчасове користування за домовленою в договорі оренди плату. Оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і ко ристування земельною ділянкою, необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Після припинення дії Договору, Головним управління Держгеокадастру у Чернігівській області 25.10.2015 було укладено новий договір оренди з іншим орендарем, та зареєстровано право оренди на спірну земельну ділянки строком на 25 років.

Згідно з пунктом 14.1.74 Податкового кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З передачею землі в оренду іншому орендарю до останнього перейшли права та повноваження по використанню земельною ділянкою, крім того, було змінено межі земельної ділянки та присвоєно новий кадастровий номер.

В теорії цивільного права щодо одночасної дії кількох договорів оренди відзначається, що вони можуть співіснувати один з одним, але за умови, якщо серед них немає двох і більше договорів, що надають орендарям права володіння однієї і тієї ж річчю. Разом з тим може існувати кілька договорів оренди, що дають орендарям тільки права користування річчю (наприклад, музичним інструментом або приміщенням, але в різний час). Якщо ж стикаються два і більше договорів оренди, кожен з яких надає орендареві право володіння орендованим майном, то першість надається тільки одному з орендарів за правилами ст. 398 Цивільного кодексу України.

Оскільки договір оренди від 25.10.2015, укладений з ОСОБА_3, на сьогоднішній день є чинним і ніким не скасованим, то у разі поновлення Договору, укладеного з позивачем, обєктом оренди двох різних договорів буде одна земельна ділянка (не зважаючи на незначні її зміни).

Отримати рішення суду на свою користь - це тільки захистити своє право, а виконати його реально означає це право поновити повністю. У разі невиконання судового рішення не буде ні досягнено кінцевого результату, ні здійснено захисту порушеного права, тобто залишається невиконаним завдання судочинства.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі ОСОБА_5 проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

За наведених обставин суд не може допустити одночасну дію двох різних, у тому числі, за субєктним складом, договорів оренди на одну земельну ділянку, що за своїми наслідками не вирішить спірні питання, а призведе до нового спору.

Позивач зазначає про наявність у нього права на автоматичне продовження строку дії договору оренди.

Як зазначено у пункті 8 Договору, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди: визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди та поновлення договору оренди землі у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Так, частинами першою пятою статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі №6-219цс14 від 25.02.2015.

З матеріалів справи встановлено, що позивач до закінчення строку дії договору проект додаткової угоди відповідачу вчасно не направив, таким чином, ним недотримано встановленої цією нормою процедури, внаслідок чого втратив своє переважне право на поновлення договору оренди.

Незважаючи на відсутність доказу направлення відповіді позивачу саме 14.04.2015, суд не вважає, що ці обставини визначають неправомірну поведінку відповідача та свідчать про затягування ним процесу поновлення договору оренди, оскільки за приписами ч.3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» направлення додаткової угоди є прямим обовязком позивача, і відсутність проекту додаткової угоди не спонукає відповідача до вчинення дій, передбачених ч. 4 цієї статті.

Обовязок відповідача згідно ч. 4 ст. 33 зазначеного Закону є розгляд надісланого орендарем листа-повідомлення разом з проектом додаткової угоди, перевірка його (проекту) на відповідність вимогам закону та узгодження істотних умов договору. Без наданого проекту додаткової угоди відповідний обовязок у відповідача не виникає.

Таким чином, позивач не міг мати правомірних очікувань на реалізацію переважного права щодо отримання майна в оренду, які підлягають захисту відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже він не вчинив встановлених законом дій.

За наведених обставин, суд відхиляє доводи позивача про зволікання та обовязок підготовити відповідний проект додаткової угоди саме відповідачем.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді.

В той же час, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі №6-219цс14 від 25.02.2015.

Отже, необхідною умовою поновлення договору є укладення додаткової угоди до нього, крім того, суд звертає увагу сторін на те, що для застосування положень ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» істотні умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, натомість, поновлення договору на підставі ч.6 ст. 33 зазначеного Закону можливе лише на той самий строк і на тих самим умовах.

З матеріалів справи вбачається, що проект додаткової угоди позивачем було направлено відповідачу лише 17.06.2015, після закінчення дії Договору, а отже цей проект повинен відповідати вимогам ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Проте, суд, проаналізувавши проект додаткової угоди, наданої позивачем, встановив, що більшу частину умов договору, у тому числі розмір нормативної грошової оцінки, розмір орендної плати , порядок оплати тощо, позивачем змінено.

Таким чином, зважаючи, при цьому, на імперативні норми закону щодо мінімального строку оренди земельної ділянки, суд дійшов висновку, що поданий позивачем проект додаткової угоди не відповідає приписам ч. 6 ст. 33 цього Закону, а відтак, не може бути поновленим договір оренди на підставі цих приписів на інших ніж встановлено первинним договором умовах.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, у тому числі, приймаючи до уваги відсутність нормативної грошової оцінки, встановленої відповідно до Закону України «Про оцінку земель», відповідач не був зобовязаний укладати цю додаткову угоду.

Інших дій щодо укладення додаткової угоди у порядку ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» позивач не вчиняв.

Отже, позивач не міг мати правомірних очікувань на отримання майна в оренду, які підлягають захисту відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , адже він не вчинив у розумний строк до надання у користування іншому орендарю спірної земельної ділянки адекватних та співрозмірних дій для реалізації свого права, у порядку передбаченому законом.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку про те, що направлення СТОВ «Надія» до закінчення строку дії договору оренди, укладеного з відповідачем, заяви про бажання продовжити дію спірного договору оренду без дотримання встановленої процедури через ненадання проекту додаткової угоди, а після закінчення терміну дії договору проекту додаткової угоди зі зміненими умовами договору оренди не створює будь-яких прав та обовязків для сторін у розумінні статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Суд також не приймає як належні та допустимі надані позивачем докази користування спірною земельною ділянкою, оскільки з наданих копій подорожніх листів з завданням трактористу за 24.04.2015 та за 25.04.2015 і копії акту витрат насіння та садівного матеріалу за травень 2015 року через відсутність будь-яких ідентифікуючих ознак неможливо встановити, яка саме ділянка та у якому обсязі використовувалась позивачем.

Відсутність укладеної додаткової угоди з підстав, зазначених вище, та належних доказів користування спірною земельною ділянкою унеможливлює застосування до спірних взаємовідносин ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

За приписами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно з ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши обставини справи у їх сукупності, суд відмовляє СТОВ «Надія» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 22, 32-36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю

Повне рішення складено 14.06.2016.

Суддя В.В. Шморгун