ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р.Справа № 923/64/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.,

при секретарі судового засідання: Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн»

на рішення господарського суду Херсонської області від 31.03.2016

у справі № 923/64/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн»

до Приватного підприємства «Віжес»

про стягнення 128 046,91 грн. та зобов'язання вчинити певні дії

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Представниками сторін в судовому засіданні не було заявлено клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, отже фіксація судового процесу не здійснювалась відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 15.06.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (далі Товариство, позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства «Віжес» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення 124 186,50 грн., зобовязання відповідача забрати залишки нереалізованого товару на суму 124 186,50 грн. із торгових точок позивача або надати право позивачу самостійно утилізувати залишки нереалізованого товару та стягнення інфляційних збитків за простроченим зобовязанням у сумі 3 370,41 грн. і 3% річних 490,00 грн.

В березні 2016 року Товариство надало до суду заяву про зменшення позовних вимог та просило стягнути з відповідача 70 947,05 грн., суму судового збору в розмірі 3 278,91 грн. та зобовязання відповідача забрати залишки нереалізованого товару на суму 70 947,05 грн. із торгових точок позивача або надати право позивачу самостійно утилізувати залишки нереалізованого товару.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав зобовязання передбаченого договором, який укладено між сторонами, а саме не забрав залишки нереалізованого товару із підписанням акту взаєморозрахунків, у звязку з чим, у Товариства утворилась дебіторська заборгованість.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 31.03.2016 у задоволенні позову Товариства відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів, що у відповідача виникли договірні зобов'язання щодо повернення саме суми 70 945, 05 грн. сплати інфляційних втрат, річних, зобов'язання забрати залишки нереалізованого товару, а також не довів в якій кількості та асортименті та за якими поставками мав забрати відповідач зазначений товар.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, Товариство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме: стягнути з відповідача грошові кошти на загальну суму 52 813,01 грн., зобовязати відповідача забрати залишки нереалізованого товару на суму 52 813,01 грн. із торгових точок позивача або надати право позивачу самостійно утилізувати залишки нереалізованого товару, судові витрати покласти на відповідача.

Разом з апеляційною скаргою Товариство надало до апеляційного суду додаток №3 на 318 аркушах, який містить копії видаткових накладних за період з 2013 по 2015 роки.

13.06.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від Підприємства надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте судова колегія не приймає його до уваги оскільки в ньому відсутній підпис уповноваженої особи.

В судовому засіданні 15.06.2016 представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити останню. Також, просив залучити до матеріалів справи додаткові документи на 318 аркушах, які були подані до суду разом з апеляційною скаргою.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.06.2016 надав пояснення, в яких просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Зясувавши думку представників сторін щодо додаткових документів наданих Товариством разом з апеляційною скаргою, судова колегія зазначає, що додаток №3 до апеляційної скарги не підлягає залученню до матеріалів справи, оскільки згідно ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. При викладених обставинах колегія суддів вважає, що вищезазначені додаткові документи не були подані скаржником до суду першої інстанції не з причин, що не залежали від нього, а внаслідок особистої недбалості.

Отже, додаток №3 на 318 аркушах, який містить копії видаткових накладних за період з 2013 по 2015 роки, який був наданий до Одеського апеляційного господарського суду разом з апеляційною скаргою від 19.05.2016 підлягає поверненню позивачу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 03.05.2013 року між Товариством (Покупець) та Підприємством (Постачальник) був укладений Договір поставки № 30, за умовами якого Постачальник зобов'язується в порядки і терміни обумовлені в Договорі передати товар у власність Покупцеві, а Покупець повинен прийняти та оплатити товар (п. 1.1. договору).

Пунктом 10.6. договору сторони узгодили, що при достроковому розірванні договору, Постачальник зобов'язується забрати залишки нереалізованого товару, підписати акт взаєморозрахунків.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на п. 10.6 та 8.8., 8.8.10 договору, оскільки дані пункти містять загальний зміст. Ані даними пунктами, ані взагалі умовами договору сторони не передбачили процедури повернення товару (строки, яким транспортом необхідно забрати залишки нереалізованого товару, в яких пунктах, ціна яка враховується при поверненні) при достроковому розірванні договору.

Відповідно п. 10.5. в узгодженій редакції протоколу розбіжностей до Договору, кожна з Сторін має право змінити, розірвати або відмовитися від цього Договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це іншу Сторону за 20 днів.

06.11.2015 на адресу відповідача було направлено письмове повідомлення від позивача про розірвання Договору № 30 від 03.05.2013 в односторонньому порядку.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач підтвердив факт отримання листа про розірвання договору в односторонньому порядку та підтвердив той факт, що також вважає, що договір на час звернення до суду є достроково розірваний.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд зазначив, що в укладеному між сторонами договорі № 30 від 03.05.2013 відсутній порядок обліку нереалізованого товару, механізм повернення такого товару, порядок складання акту взаєморозрахунків. Крім того, до договору не додано перелік торгових магазинів, де проводилася реалізація товару, яким чином вівся облік такого товару.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що за наявних матеріалів неможливо встановити, зокрема із видаткових накладних, доданих до справи за період з вересня по жовтень 2015 року включно, який саме товар станом на 01.12.2015 (термін з якого слід вважати договір розірваним у урахуванням перебігу пошти та 20 денним терміном) був нереалізований в торгових магазинах позивача ( т. 1 а.с.37-249, т.2 а.с.1-250, т.3 а.с. 1-73).

Наявна в матеріалах справи дислокація залишків нереалізованого товару з розбивкою по магазинам де вони знаходяться на реалізації, з переліком товару в асортименті станом на 10.03.2016 на суму 70 947,05 грн. не є доказом наявності товару, поставленого саме відповідачем, оскільки на дислокації відсутній підпис уповноважених представників останнього.

Інших доказів, які б свідчили, що перелічений в дислокації товар поставлений саме відповідачем до 06.11.2015 позивачем в матеріалах справи відсутні.

Позивач не довів того факту, що окрім відповідача, інші постачальники харчових продуктів у магазини були відсутні, тому суд допускає, що згідно дислокацій вказаний товар міг бути поставлений іншими постачальниками після листопада 2015 року, адже продукти харчування мають обмежені терміни реалізації.

Акт звірки, який складався сторонами станом на 30.11.2015 на суму 85 732, 88 грн. за даними Підприємства та 85 303,00 грн. - за даними Товариства, не містить переліку видаткових накладних та товар, вартість якого там відображена до дня винесення рішення міг бути реалізованим ( т.3 а.с.125).

Крім цього, матеріали справи містять претензію Товариства №104 від 16.12.2015, яка була направлена на адресу Підприємства, з вимогою до відповідача забрати залишки нереалізованого товару, проте з даної претензії не вбачається який саме товар і де саме повинен забрати відповідач. Відповідно до п. 2.5. договору товар відповідачем поставляється за різними адресами. Тому претензія про повернення товару повинно містити адресу, де знаходиться товар, що підлягає поверненню.

Позивач не довів жодним документом той факт, що отриманий від відповідача протягом 2013 - 2015 років товар, нереалізований. Такими доказами може бути Книга складського обліку запасів (форма №3-9).

Відповідно до положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затвердженим наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються зокрема, виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих.

Відтак, позивач вказуючи про залишки нереалізованого товару, повинен був провести інвентаризацію у присутності представника відповідача для належного доказування наявності у нього товару, з зазначенням найменування товару, його кількість, вартість, строку придатності, ким був поставлений товар та на підставі якого документу товар був поставлений.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність в матеріалах справи належних документальних підтверджень від позивача, що у відповідача виникли договірні зобов'язання щодо повернення саме суми 70 945,05 грн. або 52 813,01 грн. відповідно до вимог апеляційної скарги.

Не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних оскільки за змістом ч.2 ст.625 ЦК України застосування вказаного інституту цивільно-правової відповідальності можливе у разі прострочення виконання грошового зобовязання які у відповідача відсутні.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необґрунтованості позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Судова колегія не приймає до уваги доводи позивача, що судом були порушені норми процесуального права, а саме не було зафіксовано технічними засобами судові засідання.

Так, ухвалою господарського суду Херсонської області від 28.01.2016 прийнято позовну заяву та призначено до розгляду на 16.02.2016.

16.02.2016 розгляд даної справи відкладався на 11.03.2016.

В судовому засіданні 11.03.2016 оголошено перерву до 24.03.2016.

23.03.2016 позивач надав клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

24.03.2016 розгляд справи було відкладено на 31.03.2016.

Судові засідання від 16.02.2016 та 11.03.2016 були зафіксовані технічними засобами, доказом чого є протоколи судових засідань (т. 3, а.с. 120, 160,).

На підставі клопотання позивача від 23.03.2016, судові засідання від 24.03.2016 та 31.03.2016 були зафіксовані з допомогою звукозаписувального технічного засобу, доказом чого є протоколи судових засідань та диск №С02879 (т. 3, а.с. 175-176, 189).

Згідно з частиною 3 статті 4-4 ГПК України судовий процес фіксується технічними засобами та відображається у протоколі судового засідання у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 81-1 ГПК України у судовому засіданні, а також про огляд і дослідження письмових або речових доказів у місці їх знаходження складається протокол.

У протоколі судового засідання зазначаються: 1) рік, місяць, число і місце судового засідання; 2) найменування суду, що розглядає справу, та склад суду; 3) номер справи і найменування сторін; 4) відомості про явку в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу або про причини їх неявки; 5) відомості про роз'яснення господарським судом сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, їх процесуальних прав і обов'язків, зокрема, права заявляти відводи, та попередження перекладача про відповідальність за завідомо неправильний переклад, судового експерта - за дачу завідомо неправильного висновку або відмові від дачі висновку; 6) усні заяви і клопотання сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; 7) усні роз'яснення судовими експертами своїх висновків і відповіді на поставлені їм додаткові запитання. Протокол веде секретар судового засідання.

На вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З урахуванням вищевикладеного, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення місцевого суду та допущення ним порушень норм матеріального та процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Херсонської області від 31.03.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_3