РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2016Справа №910/6297/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПриватного підприємства "Мідіяком"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст"
простягнення 2 912 261 грн 36 коп.
Представники:
від позивача: Євдоченко Н.Д. - представник за довіреністю
від відповідача: Шляховий В.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна Приватне підприємство "Мідіяком" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 2 912 261 грн 36 коп. заборгованості за договором поставки № 011214 від 01.12.2014, в тому числі: 2 615 920 грн 00 коп. основного боргу, 13 015 грн 06 коп. інфляційних втрат, 18 084 грн 66 коп. 3 % річних та 265 241 грн 64 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки № 011214 від 01.12.2014 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 2 615 920 грн 00 коп., крім того у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 13 015 грн 06 коп. інфляційних втрат, 18 084 грн 66 коп. з % річних та 265 241 грн 64 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 порушено провадження у справі № 910/6297/16, розгляд справи призначений на 16.05.2016.

13.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

16.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи.

16.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 розгляд справи було відкладено на 06.06.2016, у зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання та невиконанням останнім вимог ухвали суду.

У судове засідання 16.06.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 16.06..2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 між Приватним підприємством "Мідіяком" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (покупець за договором) укладено договір поставки № 011214, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцеві продукцію, а покупець зобов'язується приймати та оплатити продукцію.

Пунктами 10.1 та 10.2 договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк договору починає свій перебіг у моменту, визначений пунктом у пункті 10.1 договору, за закінчується 31.12.2015. Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не заявить про намір не продовжувати його то строк дії цього договору буде автоматично подовжено на 1 календарний рік. Кількість подовжень строку дії договору не обмежена.

Згідно з пунктом 2.1 договору найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), визначаються сторонами згідно до видаткових накладних в межах строку дії даного договору.

У випадку до пункту 3.2. договору продукція постачається покупцеві на адресу: місто Житомир, вул. Щорса, 67.

За погодженням сторін у разі поставки продукції, що потребує додаткових місць складання чи зберігання, можливе використання способу поставки у визначене покупцем місце, що окремо погоджується сторонами та вказується в заявках або додаткових угодах до даного договору (пункт 3.4. договору).

Відповідно до пункту 3.6. договору продукція вважається переданою покупцеві з моменту її фактичної передачі йому разом з необхідними супровідними документами та підписання покупцем відповідного документу про прийняття цієї продукції. З цього моменту Покупець набуває право власності на продукцію.

Згідно з пунктом 4.3 договору розрахунки за фактичну кількість поставленої продукції покупець здійснює з постачальником у безготівковій формі і гривнях, протягом 30-ти календарних днів після набуття покупцем права власності на продукцію. Днем оплати вважається день списання банком коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки № 011214 від 01.12.2014 за період з 16.11.2015 по 29.12.2015 позивач поставив, а відповідачем прийняв товар на загальну суму 2 629 800 грн 00 коп., що підтверджується підписаними представниками та скріпленими відтисками печаток сторін видатковими накладними № 000000514 від 16.11.2015 на суму 186 120 грн 00 коп., № 000000543 від 17.11.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000553 від 22.11.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000557 від 23.11.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000559 від 24.11.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000562 від 26.11.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000576 від 03.12.2015 на суму 310 200 грн 00 коп., № 000000584 від 10.12.2015 на суму 77 550 грн 00 коп., № 000000591від 14.12.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000596 від 16.12.2015 на суму 155 100 грн 00 коп., № 000000599 від 17.12.2015 на суму 93 060 грн 00 коп., № 000000600 від 18.12.2015 на суму 124 080 грн 00 коп., № 000000602 від 19.12.2015 на суму 105 120 грн 00 коп., № 000000603 від 20.12.2015 на суму 105 120 грн 00 коп., № 000000606 від 21.12.2015 на суму 93 060 грн 00 коп., № 000000609 від 22.12.2015 на суму 46 530 грн 00 коп., № 000000611 від 23.12.2015 на суму 62 040 грн 00 коп., № 000000613 від 24.12.2015 на суму 62 040 грн 00 коп., № 000000618 від 26.12.2015 на суму 77 550 грн 00 коп., № 000000619 від 27.12.2015 на суму 108 570 грн 00 коп. та № 000000626 від 29.12.2015 на суму 93 060 грн 00 коп. Повноваження представника відповідача на отримання поставленого позивачем товару підтверджується належним чином оформленими довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей № 000897 від 24.12.2015, № 00815 від 14.12.2015, № 00814 від 03.12.2015, № 000703 від 26.11.2015 та № 000702 від 15.11.2015 (належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 2 615 920 грн 00 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 2 615 920 грн 00 коп. Крім того, між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків за грудень 2015 року, відповідно до якого сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 2 615 920 грн 00 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором поставки № 011214 від 01.12.2014 та факту наявності заборгованості у розмірі 2 615 920 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 2 615 920 грн 00 коп.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 13 015 грн 06 коп. інфляційних втрат, 18 084 грн 66 коп. 3 % річних та 265 241 грн 64 коп. пені, нарахованих за період прострочення вказаний у розрахунку доданому до позовної заяви.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 9.7 договору за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 9.7 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором поставки № 011214 від 01.12.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 015 грн 06 коп. інфляційних втрат, 18 084 грн 66 коп. 3 % річних та 265 241 грн 64 коп. пені підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (01014, м. Київ, пров. Мічуріна, буд. 3/2 літ. А, офіс 21, ідентифікаційний код 34415593) на користь Приватного підприємства "Мідіяком" (02098, м. Київ, вул. Юрія Шумського, буд. 4-А, ідентифікаційний код 23393462) 2 615 920 (два мільйони шістсот п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять) грн 00 коп. заборгованості, 13 015 (тринадцять тисяч п'ятнадцять) грн 06 коп. інфляційних втрат, 18 084 (вісімнадцять тисяч вісімдесят чотири) грн 66 коп. 3 % річних, 265 241 (двісті шістдесят п'ять тисяч двісті сорок одна) грн 64 коп. пені та 43 683 (сорок три тисячі шістсот вісімдесят три) грн 92 коп. витрат по сплаті судового збору

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 13.06.2016

Суддя Н.Б. Плотницька