ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.06.2016 р. Справа№ 914/514/14

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали справи

за заявою:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
про:перегляд рішення господарського суду Львівської області від 25.03.2014р. за нововиявленими обставинами
у справі:№ 914/514/14
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів;
про:визнання недійсним одностороннього правочину.

За участю представників:

від заявника (позивача): ОСОБА_1, представник (довіреність №14-127 від 13.05.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність №Лв07/4-2531-16 від 01.04.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до господарського суду Львівської області із заявою про перегляд рішення господарського суду Львівської області від 25.03.2014р. за нововиявленими обставинами у справі №914/514/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів про визнання недійсним одностороннього правочину.

Ухвалою від 28.04.2016 р. суд прийняв заяву та призначив до розгляду на 12.05.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 13.06.2016 р.

Представникам сторони розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В судових засіданнях представник заявника (позивача) підтримав вимоги поданої заяви, просив задоволити.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 25.03.2014 р. Господарським судом Львівської області винесено рішення у справі №914/514/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - заяви №6 (вих. №06-8292 від 30.12.2013 р.) про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Вказане рішення мотивоване тим, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не виконало взяті на себе зобовязання згідно договору №13-260-Н від 04.01.2013 року щодо підписання актів приймання-передачі природного газу за січень-березень 2013 року, та відповідно не виконало зобовязання щодо передачі відповідачу природного газу за цим договором у січні-березні 2013 року. У звязку із прострочення та неналежним виконанням ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобовязання за договором №13-260-Н від 04.01.2013 р. щодо поставки газу ПАТ «Львівгаз» у січні-березні 2013 року, суд дійшов висновку про правомірність нарахування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» штрафних санкцій та в подальшому припинення зобовязань між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Львівгаз» зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно заяви №6 (вих. №06-8292 від 30.12.2013 р.).

Проте, на думку заявника, під час винесення вказаного рішення існували обставини, які мають істотне значення для даної справи, проте не були відомі заявникові. Так, 08.04.2016 року листом за вих. №5397/12-014 ПАТ «Укртрансгаз» повідомило ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про надання ПАТ «Львівгаз» в січні-березні 2013 року послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, які затверджені НКРЕ для населення. На підтвердження факту транспортування природного газу на користь ПАТ «Львівгаз» в січні-березні 2013 року ПАТ «Укртрансгаз» надало підписані ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Львівгаз» акти про надання послуг з транспортування газу у вказані періоди часу та договір про транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Вказані документи підтверджують отримання ПАТ «Львівгаз» в січні-березні 2013 року природного газу у необхідному обсязі, є належними доказами поставки природного газу на користь ПАТ «Львівгаз» в січні-березні 2013 року та свідчать про відсутність будь-яких претензій щодо обсягів газу.

Також, відповідно до законодавства, чинного у січні-березні 2013 року, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є уповноваженим субєктом з формування ресурсу природного газу для населення та зобовязаний забезпечити гарантованих постачальників ресурсом природного газу в необхідному йому обсязі. Таким чином, для потреб населення використовувався виключно природний газ з ресурсу газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Наведені обставини підтверджують факт отримання ПАТ «Львівгаз» природного газу в січні-березні 2013 року, а тому підстави для застосування до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» штрафних санкцій відсутні. З огляду на відсутність підстав для застосування до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» штрафних санкцій, відсутні у сторін і зустрічні зобовязання, що в свою чергу є підставою для визнання такого правочину недійсним в силу положень ст.ст.203, 215 ЦК України.

Про зазначені обставини заявник на час розгляду судом першої інстанції справи №914/514/14 знати не міг, а тому рішення у даній справі необхідно переглянути за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні представник відповідача проти заяви про перегляд рішення заперечив з підстав, викладених у відзиві.

06.06.2016 р. представником заявника через канцелярію суду було подано клопотання про залучення ПАТ «Укртрансгаз» як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а також клопотання про витребування у ПАТ «Укртрансгаз», ПАТ «Львівгаз» доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов до висновку відмовити в залученні ПАТ «Укртрансгаз» до участі у справі як третьої особи, оскільки не вбачає, яким чином рішення в результаті перегляду може вплинути на його права та обовязки.

Відповідно до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В поданих клопотаннях заявником не наведено обставин, які перешкоджають самостійному поданню таких доказів.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором, як не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Клопотання про витребування спрямовані на долучення нових доказів у даній справі, які слід було витребовувати до винесення рішення у даній справі, а тому з огляду на вищевикладене, клопотання про витребування доказів до задоволення не підлягають.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 р. у справі №914/514/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» - заяви №6 (вих. №06-8292 від 30.12.2013 р.) про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2014р. у справі №914/514/14 рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.09.2014 р. у справі №914/514/14 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2014 р. та рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 р. залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд в рішенні від 25.03.2014р. у справі №914/514/14 встановив відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання одностороннього правочину ПАТ «Львівгаз» - заяви №6 (вих. №06-8292 від 30.12.2013 р.) недійсним. Зокрема, судом встановлено, що ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не виконало взяті на себе зобовязання згідно договору №13-260-Н від 04.01.2013 року щодо підписання актів приймання-передачі природного газу за січень-березень 2013 року, та відповідно не виконало зобовязання щодо передачі відповідачу природного газу за цим договором у січні-березні 2013 року. Неналежне виконання вищевказаного зобовязання стало підставою для нарахування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» штрафних санкцій в сумі 32 998 615,11 грн. та в подальшому припинення зобовязання між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Львівгаз» в частині сплати останнім 439 409,35 грн. боргу шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно заяви №6 (вих. №06-8292 від 30.12.2013 р.).

Як зазначено у заяві Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, висновки суду у рішенні від 25.03.2014 р. у справі №914/514/14 спростовуються підписаними ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Львівгаз» актами про надання послуг з транспортування газу у січні-березні 2013 року та договором про транспортування природного газу магістральними трубопроводами, оскільки підтверджують факт отримання ПАТ «Львівгаз» в січні-березні 2013 року природного газу в необхідному обсязі. Про існування вищевказаних актів заявник дізнався 08.04.2016 р. із листа ПАТ «Укртрансгаз». Таким чином, вказана обставина є нововиявленою, яка має істотне значення та не могла бути відома заявнику на момент прийняття Господарським судом Львівської області рішення від 25.03.2014 р. у справі №914/514/14.

Однак з такими аргументами заявника суд погодитись не може з наступних мотивів.

Статтею 112 ГПК України передбачено, що підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

З урахуванням того, що зазначена стаття не містить конкретного переліку обставин, які слід вважати нововиявленими, а також не визначає, які обставини мають істотне значення для справи, під час вирішення цих питань, суди повинні керуватися правилами статті 43 ГПК України, якою передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №17 «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними та допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались господарським судом у процесі розгляду справи.

Перевіряючи обґрунтованість заяви чи подання про перегляд судових рішень, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обовязку доказування і подання доказів.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №17 зазначено, що не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором. У разі подання таких доказів у процесі перегляду судового рішення за правилами розділу XIII ГПК господарський суд мав винести ухвалу про залишення судового рішення без зміни.

Також не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі виконання вимог процесуального закону, зокрема, статті 38 ГПК.

Частиною 4 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №17 розяснено, що необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасниками судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Як вбачається із листа ПАТ «Укртрансгаз» від 08.04.2016 р. за вих. №5397/12-014 він надісланий заявнику у відповідь на його лист від 31.03.2016р. за вих. №14-1781/1.18-16, у якому ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просить надати конкретно визначені документи, про наявність яких йому відомо. В подальшому саме цими документами позивач обґрунтовує наявність нововиявлених обставин.

Крім цього, обовязковість складення актів про транспортування природного газу між газотранспортним підприємством та замовником послуги транспортування визначена ч. 4 п. 8.2.2. Порядку доступу та приєднання до єдиної газотранспортної системи України, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012 р. №420 (в редакції, яка діяла на дату прийняття рішення суду).

Оскільки Порядок доступу є нормативно-правовим актом, обовязковим для застосування сторонами, НАК «Нафтогаз України» повинен був знати про наявність актів про транспортування природного газу, мав можливість своєчасно звернутися до ПАТ «Укртрансгаз» за отриманням цих актів до подання позову, а також на підставі ст. 38 ГПК України мав право у ході розгляду справи звернутися до суду з клопотанням про витребування цих доказів.

Отже, обставини, на які заявник посилається, як на нововиявлені, підтверджуються доказами, які не були своєчасно подані суду у ході розгляду справи. Відтак, ці обставини не є нововиявленими, що є підставою для залишення судового рішення без змін.

У п. 8.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №17 розяснено, що господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н29, на який посилається ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (в редакції, викладеній додатковою угодою №2 від 17.01.2013 р.), замовником послуг з транспортування газу є ПАТ «Львівгаз».

Згідно з п. 1.1. договору газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування природного газу замовника.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що газотранспортне підприємство здійснює транспортування газу, який належить замовнику.

Відповідно до п. 2.2. договору саме замовник передає газотранспортному підприємству належний йому природний газ для транспортування.

Згідно з п. 2.4. договору газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні газопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Таким чином, подані заявником акти є доказами отримання ПАТ «Львівгаз» від ПАТ «Укртрансгаз» послуг з транспортування належного ПАТ «Львівгаз» природного газу, а не доказами поставки газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Як зазначалося вище, суд у рішенні встановив обставини невиконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобовязань щодо підписання отриманих від ПАТ «Львівгаз» актів приймання-передачі природного газу за січень-березень 2013 року та передачі ПАТ «Львівгаз» газу у вказаному періоді.

Долучені ПАТ «НАК «Нафтогаз України» акти не спростовують ні обставин непідписання актів приймання-передачі газу, ні обставин невиконання зобовязань щодо передачі природного газу ПАТ «Львівгаз».

З огляду на викладене, зазначені акти, як і обставини транспортування належного ПАТ «Львівгаз» природного газу, не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до п. 1 наказу Міністерства палива та енергетики України від 05.11.2010 р. №463 (який був чинним станом на січень-березень 2013 р.) функції оператора Єдиної газотранспортної системи України було покладено на ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Пунктом 2 цього наказу НАК «Нафтогаз України», серед іншого, було зобовязано забезпечити:

- балансування обсягів природного газу та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою;

- розробку та подання до Мінпаливенерго на кожний наступний місяць планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу природного газу, формування планового розподілу постачання природного газу споживачам;

- контроль за оперативно-технологічним управлінням та функціонуванням магістральних і розподільних газопроводів, підземних сховищ газу та інших організаційно і технологічно повязаних з ними обєктів, призначених для видобування, транспортування, розподілу та зберігання природного газу.

З наведеного вбачається, що у період часу з січня по березень 2013 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» здійснював функції оператора Єдиної газотранспортної системи України. Ці функції були передані ПАТ «Укртрансгаз» у грудні 2013 року згідно з п. 1 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02.12.2013 р. №882.

Таким чином, ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як оператор Єдиної газотранспортної системи України, ще у 2013 році був обізнаний про обсяги газу, який ПАТ «Львівгаз» був переданий ПАТ «Укртрансгаз» для його транспортування магістральними газопроводами у січні-березні 2013 року по кожному виду споживання, в тому числі і для потреб населення.

Ці обставини є додатковим підтвердженням того, що подані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» акти є додатковими доказами, які не були своєчасно подані суду у ході розгляду справи, а про обставини транспортування газу у спірний період ПАТ «НАК «Нафтогаз України» знав в силу покладених на нього обовязків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що обставини, наведені заявником у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, фактів, які покладені в основу рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 р. у справі №914/514/14 не спростовують, а тому в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами слід відмовити, а зазначене рішення суду залишити без змін.

Оскільки спір щодо перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами виник з вини позивача (заявника), судові витрати по розгляду справи щодо перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на заявника.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 112, 113, 114 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 р. за нововиявленими обставинами у справі №914/514/14 за нововиявленими обставинами відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 р. у справі №914/514/14 залишити без змін.

Суддя Мазовіта А.Б.