КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 911/560/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участю представників:

від позивача: Шерстюк В.В. - представник

Руднєва Г.В. - представник

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВІТАЛ ТРЕЙД» на рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2016 року у справі № 911/560/16 (суддя: Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ЛІЗИНГ»

до Приватного підприємства «ВІТАЛ ТРЕЙД»

про стягнення 282 837,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.04.2016 року у справі № 911/560/16 позовні вимоги ТОВ «ВІДІ-ЛІЗИНГ» задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства «ВІТАЛ ТРЕЙД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ЛІЗИНГ»: 65 067,01 грн. заборгованості зі сплати 4-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1; 45 264,01 грн. заборгованості зі сплати 5-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1; 58 277,41 грн. заборгованості зі сплати 25-го орендного платежу за Графіком платежів до Угоди № 124/01, до Договору; 45 075,63 грн. пені; 7 237,25 грн. 6 % річних; 61 916,02 грн. компенсації за настання страхового випадку; 4242,57 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство «ВІТАЛ ТРЕЙД» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2016 року у справі № 911/560/16 та прийняти нове рішення у справі, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ВІДІ-ЛІЗИНГ» відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.06.2016.

Представник позивача 30.05.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 розгляд справи відкладено на 08.06.2016 у зв'язку з неявкою представника відповідача.

Представник відповідача у судове засідання 08.06.2016 повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представників позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

11 грудня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІДІ-ЛІЗИНГ» (Наймодавець) та Приватне підприємство «ВІТАЛ ТРЕЙД» (Наймач) уклали між собою Договір оперативного лізингу (найму), відповідно до умов якого наймодавець зобов'язався передати наймачу Предмет лізингу (транспортні засоби разом з додатковим обладнанням, нові або такі, що були у використанні, що належить наймодавцю на праві власності та були набуті відповідно до встановленої наймачем специфікації) на визначений строк, а наймач зобов'язався прийняти такі транспортні засоби, користуватися ними відповідно до умов Договору та сплачувати лізингову (орендну) плату.

На виконання умов Договору ТОВ «ВІДІ-ЛІЗИНГ» та ПП «ВІТАЛ ТРЕЙД» уклали Угоду оперативного лізингу (найму) № 124/OL від 11.12.2012 р., що є невід'ємним додатком до Договору, відповідно до умов якої у оперативний лізинг відповідачу на умовах та в порядку, що визначені Договором, строком на 36 місяців було передано транспортний засіб марки Audi, моделі А6 Allroad, номер кузова/шасі WAUZZZ4G0DN140225, державний номерний знак АІ1702ЕЕ (надалі - ТЗ), що підтверджується актом приймання-передачі від 29.05.2013.

Відповідно до положень пп. 7.4., 9.2. Договору наймодавець зобов'язаний застрахувати ТЗ за визначеними Договором ризиками на весь строк лізингу.

Пунктом 9.10. Договору передбачено, що у випадку повної конструктивної загибелі ТЗ, Наймач зобов'язаний сплачувати Орендну плату відповідно до Графіка або на підставі рахунку-фактури, що виставляється Наймодавцем, до моменту виплати страхового відшкодування.

Окрім того, згідно п. 9.13. Договору, за настання будь-якого страхового випадку наймач зобов'язаний сплачувати наймодавцеві компенсації, розмір яких визначений в Титульному аркуші Угоди № 124/OL.

Відповідно до положень Титульного аркуша Угоди № 124/ OL, сума відшкодування Наймачем за страховий випадок за ризиком «КОНСТРУКТИВНА ПОВНА ЗАГИБЕЛЬ АВТОМОБІЛЯ» становить 7 % від ціни автомобіля, яка визначена у розмірі 884 514,54 грн., в т.ч. ПДВ.

На виконання пп. 7.4., 9.2. Договору, позивач уклав з ТДВ «СК «ВІДІ- СТРАХУВАННЯ» Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 5164 від 19.05.2015 р.

Відповідно до положень пп. 3.1.-3.2. Договору, наймач за користування переданим йому у лізинг ТЗ мав сплачувати Наймодавцеві лізингову (орендну) плату у розмірах та у строки, що вказані у графіку платежів за Угодою № 124/OL.

Так, орендна плата мала здійснюватись наймачем на підставі рахунків-фактур, що надаються наймачу не менше ніж за три банківські дні до дати оплати вказаної у відповідному графіку.

У Графіку платежів орендна плата вказується в українській гривні на день підписання відповідного Титульного аркушу до Договору, та розраховується по курсу продажу валюти Міжбанківського Валютного Ринку за наступною формулою:

LF = А х (С/В), де

LF - Орендна плата згідно рахунку-фактури;

А - Орендна плата згідно Графіку;

В - Міжбанківський Валютний курс, вказаний в Титульному аркуші до Договору на дату його підписання;

С - Міжбанківський валютний курс на дату виставлення рахунку-фактури.

На дату сплати такого рахунку-фактури наймач повинен здійснити перерахунок платежу пропорційно зміні котирування продажу валюти відповідного Міжбанківського Валютного Курсу до іноземної валюти, визначеної в Титульному аркуші відповідної угоди до Договору.

Також, п. 3.3. Договору передбачено, що у випадку, якщо наймач не отримує рахунок-фактуру незалежно від причин такого неотримання, він не звільняється від сплати орендної плати, відповідно до дати оплати, вказаної у відповідному Графіку платежів. В такому разі наймач самостійно здійснює розрахунок Орендної плати за формулою:

LF= А * (Е/ В), де

LF- Орендна плата, розрахована наймачем на момент здійснення платежу;

А - Орендна плата згідно Графіку;

В- Міжбанківський Валютний курс, вказаний в Титульному аркуші до Договору на дату його підписання;

Е - Міжбанківський валютний курс на дату здійснення оплати наймачем.

Відповідно до положень розділу «Визначення» Договору, Міжбанківський валютний курс на дату - курс продажу іноземної валюти (визначений на Інформаційному ресурсі як ASK), вказаної на титульному аркуші Договору, який зафіксовано (встановлено) на момент закриття торгів міжбанківського валютного ринку України на кінець робочого дня, що передує даті виставлення рахунку.

Титульним аркушем Угоди № 124/ОL у розділі «СПЕЦІАЛЬНІ УМОВИ» визначено курс продажу іноземної валюти: 8,1892 гривень за 1 долар США.

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що у разі затримки здійснення платежів, передбачених Графіком та/або іншими положеннями Договору, наймач сплачує неустойку, що складається з пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно здійсненого платежу за кожен день прострочення.

Також, згідно п. 3.6. Договору, наймач, який прострочив виконання грошового зобов'язання за Договором, на вимогу наймодавця зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також шість процентів річних від простроченої суми.

16.04.2015 року позивач та відповідач уклали між собою Додаткову угоду № 1 до Договору, у п. 3.1. якої зафіксували наявну станом на дату укладення Додаткової угоди № 1 заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати за Договором у розмірі 274 695,95 грн., та погодили порядок погашення такої заборгованості шляхом її сплати відповідачем позивачу частинами у строки та в порядку, що визначені Графіком погашення заборгованості, який є невід'ємним додатком до Додаткової угоди № 1.

У п. 3.2. Додаткової угоди № 1 Сторони домовились та підтвердили, що порушення відповідачем порядку погашення вказаної у п. 2 Додаткової угоди № 1 заборгованості вважатиметься порушенням умов Договору в частині здійснення належних до сплати за Договором платежів з настанням усіх правових наслідків, які передбачені Договором за такі порушення.

Крім того, Додатковою угодою № 1 текст Договору було доповнено пунктами 3.9.-3.10., відповідно до яких:

Сторони домовились, що за необхідності наймодавець може надсилати наймачу для підписання акти звірки взаєморозрахунків за Договором; у випадку не отримання наймодавцем від наймача підписаних актів звірки або мотивованих зауважень до таких актів протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати їх надіслання, акти звірки вважаються погодженими з боку наймача належним чином та без зауважень, а наймач не матиме права виставляти наймодавцеві будь-які претензії щодо положень, вказаних у актах звірки. При цьому, у випадку наявності у погоджених на умовах цього пункту актах звірки заборгованості наймача перед наймодавцем, така заборгованість вважатиметься визнаною наймачем як безспірна без будь-яких застережень.

Наймодавець щомісяця надсилає наймачу для підписання акти приймання- передачі наданих послуг у двох екземплярах, а наймодавець зобов'язується підписати такі акти наданих послуг та один екземпляр повернути наймачу. Сторони підтверджують, що у випадку не отримання наймодавцем від наймача підписаних актів наданих послуг або мотивованих зауважень до таких актів протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати їх надіслання, акти наданих послуг вважаються прийнятими та погодженими з боку наймача належним чином та без зауважень.

За словами позивача, незважаючи на встановлений Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1 порядок погашення заборгованості, відповідач станом на дату написання цієї позовної заяви так і не погасив четвертий платіж у розмірі 65 067,01 грн., п'ятий платіж у розмірі 45 264,01 грн. та не здійснив 25-й орендний платіж за період лізингу 01.05.2015-31.05.2015 згідно Графіку платежів до Угоди № 124/OL у розмірі 58 277,41 грн., у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2015 року об'єкт лізингу було втрачено внаслідок пожежі, у зв'язку з чим ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» склало Страховий акт №КР-010208 від 20.08.2015 р. та виплатило на користь ТОВ «ВІДІ-ЛІЗИНГ», як власника ТЗ, страхове відшкодування.

З огляду на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача також 61 916, 02 грн. компенсації за настання страхового випадку з ТЗ, нарахованої відповідно до положень п. 9.13. Договору.

Враховуючи порушення відповідачем умов Договору в частині сплати орендних платежів та Компенсації, позивач надіслав відповідачу претензію за вих. № 15/03/8.05/137-15, в якій повідомив відповідача про припинення Договору у зв'язку з втратою ТЗ з моменту виплати страхового відшкодування; вимагав від відповідача погасити наявну станом на дату припинення Договору заборгованість зі сплати орендної плати, нарахованої відповідно до положень пп. 3.3., 9.10. та Графіку платежів пені та 6 % річних, нарахованих на суми простроченої орендної плати на підставі пп. 3.5.-3.6. Договору; повідомляв про нараховану на підставі п. 9.13. Договору Компенсацію за настання страхового випадку з ТЗ та вимагав здійснити оплату вказаних платежів протягом п'яти календарних днів з моменту отримання претензії.

Разом з претензією позивач направив відповідачу оригінали рахунків-фактур на оплату вказаних у претензії платежів, Акт звірки взаєморозрахунків за Угодою № 124/OL за період з 01.01.2012 по 31.12.2015; дублікати актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до Договору за попередні періоди.

Факт надсилання вказаних вище документів підтверджується описом вкладення у цінний лист від 12.01.2016, копія якого наявна у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наданої позивачем довідки по надходженню коштів на рахунок від ПП «ВІТАЛ ТРЕЙД», станом на дату звернення позивача з позовом, відповідач вказану в претензії заборгованість та нараховані на неї пеню та 6 % річних так і не погасив, компенсацію за настання страхового випадку з ТЗ не оплатив.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача:

- 110 331,02 грн. - заборгованість зі сплати реструктуризованого на умовах Графіку погашення заборгованості та Додаткової угоди № 1 боргу Відповідача зі сплати лізингових (орендних) платежів за Договором, з яких

- 65 067,01 грн. - заборгованість зі сплати 4-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1;

- 45 264,01 грн. - заборгованість зі сплати 5-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1;

- 58 277,41 грн. заборгованість зі сплати 25-го орендного платежу за Графіком платежів до Угоди № 124/01, до Договору, розрахована відповідно до положень Графіку платежів та п. 3.3. Договору.

- 45 075,63 грн. пені, нарахованої на суми прострочених платежів згідно п. 3.5. Договору.

- 7 237,25 грн. - 6 % річних, нарахованих за весь час прострочення сплати відповідачем платежів за Договором згідно п. 3.6. Договору.

- 61 916,02 грн. - заборгованість зі сплати Компенсації за настання страхового випадку з ТЗ, нарахована відповідно до положень п. 9.13. Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаю задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Статтею 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 2 ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом

У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України за загальним правилом зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов'язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Виходячи з системного аналізу зазначених законодавчих приписів, норми щодо визначення ціни носять диспозитивний характер, тобто, сторони договору на власний розсуд встановлюють ціну та/або порядок її визначення.

Враховуючи те, що жодних заборон щодо визначення ціни з урахуванням зміни офіційного курсу іноземної валюти норми чинного законодавства України не місять, з урахуванням встановленого законом принципу свободи договору та з огляду на те, що Договір оперативного лізингу чи його умови щодо нарахування курсової різниці не визнані недійсними, суд прийшов, що перерахунок лізингових платежів з урахування курсової різниці є таким, що не суперечить нормам чинного законодавства України.

Згідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься у статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи те, що жодних мотивованих зауважень до Акту звірки та Актів наданих послуг позивачу від відповідача не надходило, а відтак відповідно до п.п.п 3.9., 3.10. Додаткової угоди відповідач визнав їх погодженими, доказів оплати заборгованості з орендних платежів відповідач до суду не надав, доводів позивача не спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 65 067,01 грн. заборгованості зі сплати 4-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1, 45 264,01 грн. заборгованості зі сплати 5-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1; 58 277,41 грн. заборгованості зі сплати 25-го орендного платежу за Графіком платежів до Угоди № 124/01 до Договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача компенсації за настання страхового випадку у розмірі 61 916,02 грн., що становить 7% від вартості транспортного засобу встановленого у договорі з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, суму компенсації відповідач мав сплатити протягом п'яти календарних днів з моменту отримання претензії № 15/03/8.05/137-15, яка, відповідно до опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку № 9962 була надіслана на адресу відповідача 12.01.2016 року.

Боржник не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція міститься у п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Разом з тим, доказів того, що сума компенсації, передбаченої п. 9.13 Договору, була сплачена відповідачем у строк визначений у претензії № 15/03/8.05/137-15 чи того, що відповідач не отримував вказаної претензії матеріали справи не містять, а отже позовна вимога про стягнення з відповідача 61 916,02 грн. компенсації підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 45 075,63 грн., яка була нарахована на підставі п. 3.5. Договору за кожний неоплачений відповідачем лізинговий платіж за сукупний період з 02.06.2015 року по 15.02.2016 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок пені є арифметично вірним та відповідає обставинам справ, у зв'язку з чим, заявлена пеня підлягає задоволенню повному обсязі у розмірі 45 075,63 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 6% річних у розмірі 7 237,25 грн., нарахованих від кожного неоплаченого платежу окремо за сукупний період з 02.06.2015 року по 15.02.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що сторони в договорі передбачили стягнення річних за невиконання умов договору в розмірі 6%, а також враховуючи, що розрахунок є арифметично правильним, вимога про стягнення відсотків річних відповідає обставинам справи, а тому дана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 7 237,25 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги задовольняються судом повністю та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення:

110 331,02 грн. заборгованості зі сплати реструктуризованого на умовах Графіку погашення заборгованості та Додаткової угоди № 1 боргу Відповідача зі сплати лізингових (орендних) платежів за Договором, з яких:

65 067,01 грн. - заборгованість зі сплати 4-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1;

45 264,01 грн. - заборгованість зі сплати 5-го платежу за Графіком погашення заборгованості до Додаткової угоди № 1;

58 277,41 грн. - заборгованість зі сплати 25-го орендного платежу за Графіком платежів до Угоди № 124/01;

45 075,63 грн. - пені;

7 237,25 грн. - 6 % річних;

61 916,02 грн. - заборгованість зі сплати Компенсації за настання страхового випадку з ТЗ.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на те, що положення Договору про визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті призводять до дисбалансу прав та обов'язків сторін, оскільки Договір було укладено сторонами добровільно, доказів наявності обставин, що змусили відповідача укласти завідомо невигідний договір матеріали справи не містять, у свою чергу, у випадку незгоди сторони з умовами договорів, сторони не позбавлені права внести зміни до договорів за згодою сторін, а при наявності спору, звернутись до суду.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ВІТАЛ ТРЕЙД» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 22.04.2016 у справі № 911/560/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/560/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров