РІШЕННЯ

14.06.2016Справа №910/8672/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/8672/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Метрополія», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Автор Групп», м. Київ,

про стягнення 145 964 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - Скітейкін М.Ю. (довіреність від 30.05.2016 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Метрополія» (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Автор Групп» (далі - Товариство): 92 748,17 грн. передплати; 4 360,43 грн. 3% річних; 48 855,40 грн. втрат від інфляції, а всього 145 964 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 31.05.2016.

30.05.2016 позивач подав суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку. Також, до клопотання були додані документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник відповідача 31.05.2016 подав суду відзив на позовну заяву, проти задоволення клопотання про відкладення не заперечував та заявив про можливе мирне врегулювання спору.

Суд визнав клопотання позивача про відкладення судового розгляду обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 розгляд справи було відкладено на 14.06.2016.

Представники позивача у судове засідання 14.06.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечував.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал і рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.07.2014 Компанією (покупець) та Товариством (продавець) було укладено договір поставки № 100414 (далі - Договір), за умовами якого:

- продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти та сплатити лабораторне обладнання та витратні матеріали для лабораторії в асортименті, кількості та за цінами згідно із специфікаціями даного Договору, які являються невід'ємною його частиною (пункт 1.1 Договору);

- найменування, комплектність, кількість, вартість товару та інші необхідні дані про предмет Договору вказуються у специфікаціях, які підписуються сторонами та являються його невід'ємними частинами (пункт 2.2 Договору);

- право власності на товар переходить до покупця з дати поставки покупцем товару в названому місці призначення (пункт 2.6 Договору);

- Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, а стосовно гарантійних обставин, до повного їх виконання (пункт 9.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - генеральним директором Куртєвим В.В., який діяв на підставі статуту, та від відповідача - директором Аверіною-Толубко Є.В., яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначає позивач, в період з 23.07.2014 - 10.03.2015 на виконання умов Договору Компанією було сплачено 92 748,17 грн., як передоплата за поставку товару.

Відповідач, у свою чергу, зобов'язання щодо поставки товару не виконав, у зв'язку з чим заборгував позивачу 92 748,17 грн.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 3.1 Договору ціна товару встановлюється у специфікації до Договору. Сторони підписали специфікацію №1 до Договору (далі - Специфікація № 1), в якій ціна товару встановлена у сумі 125 496,34 грн.

За приписами пункту 4.1 Договору умови оплати зазначені у Специфікації №1, відповідно до якої оплата проводиться покупцем шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок продавця: 50% сплачується протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунку на передплату; наступні 50% за дві доби перед відвантаженням товару, що підтверджується письмовим повідомленням продавця на адресу покупця.

З наведеного пункту вбачається що позивачем мали бути здійснені два платежі по 62 748,17 грн., а всього 125 496,34 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 23.07.2014 позивачем було сплачено 62 748,17 грн., 19.02.2015 - 6 000 грн., 20.02.2015 - 6 000 грн., 25.02.2015 - 6 000 грн., 06.03.2015 - 6 000 грн. та 10.03.2015 - 6 000 грн., а всього 92 748,17 грн.

Таким чином, позивачем були порушені умови Договору, а саме щодо оплати другої частини платежу, в зв'язку з чим відповідач так і не відвантажив товар.

Зі змісту Договору та Специфікації № 1 вбачається, що обов'язок щодо поставки товару відповідачем, пов'язаний із зобов'язанням позивача здійснити стовідсоткову передоплату.

Сторонами неодноразово проводилося листування з приводу передоплати та відвантаження товару, в яких відповідач повідомляв позивача про готовність до відвантаження товару, за умови здійснення остаточного розрахунку у розмірі 50%, згідно пункту 4.1 Договору (лист від 14.10.2014 № 56; претензія № 01/03-01/41 від 15.02.2016; відповідь на претензію від 24.03.2016 № 48; претензія щодо усунення суперечки від 27.04.2016 №83; лист від 04.05.2016 № 01/03-01/99).

Частинами першою та другою статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Разом з тим, Компанія повну передоплату не здійснила, у Товариства не виник обов'язок з поставки товару, а тому підстав для повернення попередньої оплати, у зв'язку з невиконання відповідачем обов'язку з поставки не вбачається.

Що ж до вимог про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 4 360,43 грн. та втрат від інфляції у сумі 48 855,40 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про повернення попередньої оплати.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанова № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 17.06.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук