ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року Справа № 915/441/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю

«Зоря-Сервіс»

54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 89

Відповідач: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159

Про: стягнення інфляційних втрат в сумі 589052,92 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю.

Від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 14.04.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача 589052,92 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі наступних доказів: постанови Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003 року по справі № 8/167 (стягнуто з відповідача 8589253,83 грн.); наказу від 26.12.2003 року; постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2004 року; умов мирової угоди від 28.07.2004 року (затвердженої судом 10.08.2004 року); постанови виконавця від 29.11.2004 року про закінчення виконавчого провадження; змін до мирової угоди, а саме додаткових угод № 1 від 01.08.2006 року, № 2 від 03.01.2007 року, № 3 від 30.03.2007 року, № 4 від 05.07.2007 року; заяви позивача від 05.03.2008 року до ДВС на примусове виконання ухвали суду; постанови виконавця від 11.03.2008 року про відкриття виконавчого провадження; постанови ДВС від 25.03.2008 року про зупинення виконавчого провадження; постанови ДВС від 28.11.2008 року про передачу виконавчого провадження; постанови ДВС від 16.12.2008 року про прийняття виконавчого провадження (№ 10706927); постанова ДВС від 01.03.2013 про поновлення виконавчого провадження, зміну назви та зупинення (знову); постанови ДВС від 31.03.2014 року про поновлення виконавчого провадження; постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 року по справі № 8/167 (якою визнано недійною постанову ДВС від 31.03.2014 року); постанови ДВС від 22.10.2014 року (про скасування вищенаведеної постанови ДВС); постанова ДВС від 24.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з поверненням ухвал суду від 10.08.2004 року та від 19.07.2007 року (отримав позивач 27.10.2014 року); рішення господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 року та постанови Вищого господарського суду України від 16.07.2015 року по справі № 915/2140/14 (стягнення 100000,00 грн. за мировою угодою від 28.07.2004 року); рішення господарського суду Миколаївської області від 05.10.2015 року та постанови Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2015 року по справі № 915/1395/15 (стягнуто 700000,00 грн. за мировою угодою від 28.07.2014 року); норм ст. ст. 526, 625, 261 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням ПАТ Миколаївгаз в добровільному порядку грошових зобовязань щодо сплати грошових коштів у строки і сумах, визначених у мировій угоді, а також неможливістю предявлення ухвали суду про затвердження мирової угоди або додаткової угоди № 4 до неї до державної виконавчої служби, як виконавчих документів через їх невідповідність вимогам ст. 18 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідач як у відзиві (за вх. № 8687/16 від 12.05.2016 року), так і в додаткових поясненнях (за вх. № 10852/16 від 14.06.2014 року) проти позову заперечує посилаючись на те, що: по-перше, мирова угода не може розглядатись як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентований відповідними положеннями Господарського процесуального кодексу України; по-друге, мирова угода від 28.07.2004 року є розірваною за згодою сторін відповідно до п. 6, а тому у позивача відсутні підстави вимагати сплати інфляційних втрат за невиконання умов мирової угоди.

Крім того, до господарського суду (за вх. № 8686/16 від 12.05.2016 року) від відповідача надійшла по даній справі заява про застосування строку позовної давності.

14.06.2016 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши докази у їх сукупності, господарський суд -

встановив:

Як вбачається із матеріалів справи рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 року у справі №8/167 було відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Зоря-Сервіс» про стягнення з ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» заборгованості в сумі 8587435,83 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004 року, рішення господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 року у справі №8/167 було скасовано, позов задоволено, стягнуто з ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-сервіс» борг у сумі 7512118,08 грн., збитки від інфляції в сумі 1075317,75 грн., а також судові витрати на оплату державного мита у сумі 1700 грн. і на оплату ІТЗ судового процесу у сумі 118 грн.

На виконання вказаної постанови 26.12.2003 року господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ.

Наказ був предявлений до виконання та на його виконання відділом Державної виконавчої служби Ленінського району управління юстиції м. Миколаєва було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2004 року.

На стадії виконання судового рішення сторони уклали мирову угоду від 28.07.2004 року, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 року у справі №8/167, на підставі якої державним виконавцем винесена постанова від 29.11.2004 року про закінчення виконавчого провадження.

В подальшому між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до мирової угоди від 28.07.2004 року, а саме:

- 01.08.2006 року - додаткова угода №1, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006 року;

- 03.01.2007 року - додаткова угода №2, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007 року;

- 30.03.2007 року - додаткова угода №3, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007 року;

- 05.07.2007 року - додаткова угода №4, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року

Вищезазначені додаткові угоди є невідємними частинами мирової угоди від 28.07.2004 року.

Додатковою угодою № 4 до мирової угоди від 28.07.2004 року сторони встановили остаточний термін погашення заборгованості ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» перед ТОВ «Зоря-Сервіс» по графіку саме грудень 2011 року.

Відповідач припинив виконувати графік погашення заборгованості, встановлений додатковою угодою №4, з вересня 2007 року, що, в свою чергу, зумовило звернення позивача до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2008 року постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007 року у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 року до мирової угоди від 28.07.2004 року.

Постановою від 25.03.2008 року державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції зупинив виконавче провадження.

В подальшому вказане виконавче провадження було передано з Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції до Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, яке 16.12.2008 року постановою державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області було прийняте до виконання з привласненням номеру ВП №10706927.

01.03.2013 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області виніс три постанови:

- про поновлення виконавчого провадження з виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі № 8/167 про затвердження додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 року до мирової угоди від 28.07.2004 року;

- про зміну назви сторони виконавчого провадження;

- про зупинення виконавчого провадження у звязку із порушенням відносно боржника справи про банкрутство.

31.03.2014 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області поновив виконавче провадження з виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі № 8/167, про що виніс постанову.

В подальшому, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову від 31.03.2014 року про поновлення виконавчого провадження №10706927.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 року у справі №8/167 скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» було задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 року ухвалу господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 року залишено без змін. При цьому, у постанові зазначено, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 року до мирової угоди від 28.07.2004 року не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено строку предявлення її до виконання, а тому не могла бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

22.10.2014 року начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову, якою скасовані всі постанови державних виконавців винесені в даному виконавчому провадженні.

24.10.2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області на підставі п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі №8/167 та повернуто супровідним листом №02.1-24/6210 від 24.10.2014 року оригінал ухвали від 10.08.2004 року та оригінал ухвали від 19.07.2007 року у справі №8/167.

Вказану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження позивач отримав 27.10.2014 року.

Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження стала підставою для звернення позивача 14.05.2016 року з позовною заявою до господарського суду Миколаївської області.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 року у справі №915/2140/14 позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» задоволено та стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь позивача 100000,00 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004 року. При цьому, суд зазначив, що позивачем не було пропущено строку позовної давності для стягнення суми боргу, оскільки про порушення свого права позивач довідався отримавши постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі № 8/167.

Далі, рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.10.2015 року у справі №915/1395/15 позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» задоволено та стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь позивача 700 000,00 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004 року. В своєму рішенні суд встановив, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки останній 03.08.2015 року звернувся до суду з позовом, тобто строк загальної позовної давності, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України, ним дотриманий.

На виконання судових рішень по справам № 915/2140/14, №915/1395/15 господарським судом Миколаївської області були видані відповідні накази, які предявлені до виконання, та на виконання яких Ленінським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції відділом були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження.

В подальшому, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015 року у справі № 915/1510/15 було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс» до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про стягнення 12172,19 грн. 3% річних та 4950,02 грн. збитків від інфляції, нарахованих на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань за укладеною між стронами мировою угодою від 28.07.2004 року.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2016 року, скасовано рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс» 3% річних за період з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року в сумі 12172,19 грн. та збитки від інфляції за період з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року в сумі 4950,02 грн.

Вищевказаними рішеннями встановлено переривання строку позовної давності (в наслідок прийняття господарським судом Миколаївської області рішення від 18.02.2015 року по справі № 915/2140/14) як по виконанню боржником основного зобовязання за мировою угодою, так і до нових періодів для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини встановлені у рішенні суду у господарській справі є преюдиціальними.

Предметом даного позову виступила майнова вимога позивача про стягнення з боржника за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року інфляційних втрат в розмірі 589052,92 грн., нарахованих на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004 року (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 року), затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПК України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Спірні відносини, які виникли між сторонами, регулюються положенням чинного Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1 та 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За загальними правилами цієї норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, тобто він несе відповідальність і за відсутності вини.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач стверджує, що заборгованість відповідача згідно до умов мирової угоди від 28.07.2004 року (в редакції додаткової угоди №4 до неї) не була погашена.

В свою чергу, умови мирової угоди та укладені до неї додаткові угоди, які затверджені відповідними ухвалами господарського суду Миколаївської області, є обовязковими для виконання сторонами, а отже порушення цих умов є порушенням зобовязань, передбачених чинним законодавством.

За умовами укладеної між сторонам мирової угоди від 28.07.2004 року ( у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 року), оплата заборгованості відповідачем мала здійснюватись розстроченими платежами в період з серпня 2004 року по грудень 2011 року.

За приписами ч. 1 ст. 32 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів, які вказують на виконання ним зобовязань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004 року (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 року), затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року.

Отже, з урахуванням вищенаведених норм, обставин справи, суд перевірив нарахування, здійснені позивачем до стягнення з боржника інфляційних втрат, і дійшов висновку, що розрахунок суду повністю узгоджується з розрахунками позивача та складає за період з 01 липня по 31 грудня 2014 року в розмірі: 589052,92 грн. = ((4950024,53 грн. * 111,9) - 4950024,53 грн.).

Таким чином, право вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього інфляційних втрат у розмірі 589052,92 грн. по мировій угоді від 28.07.2004 року (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 року), затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року, в даних спірних відносинах є цілком законним та обґрунтованим.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ухвала господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 року у справі № 8/167 про затвердження мирової угоди від 28.07.2004 року є виконавчим документом. Ця ухвала не відповідає вимогам щодо виконавчого документа, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», про що встановлено і наведеними вище судовими рішеннями в інших справах, котрі вступили в законну силу.

Посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами.

Відповідно до ст. 257, ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відлік строку позовної давності за вимогами ТОВ «Зоря-Сервіс» почав свій перебіг з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з моменту отримання ТОВ «Зоря-Сервіс» постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 24.10.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 року у справі № 8/167, а саме - з 27.10.2014 року.

Про факт отримання позивачем копії вказаної постанови саме 27.10.2014 року свідчать довідка із сайту «Укрпошта» та конверт, які містяться в матеріалах справи.

Слід також зазначити, що рішеннями господарського суду Миколаївської області у справах №№ 915/2140/14 та 915/1395/15, що набрали законної сили, визнано, що відлік строку позовної давності за вимогами ТОВ «Зоря-Сервіс» про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» грошових коштів за невиконання в добровільному порядку грошових зобовязань за мировою угодою від 10.08.2004 року, з урахуванням додаткових угод до неї, в тому числі додаткової угоди №4, затверджених відповідними ухвалами господарського суду Миколаївської області у справі №8/167, належить починати з моменту, коли позивач довідався про порушення свого права, зокрема, з моменту отримання постанови державного виконавця - 27.10.2014 року.

Крім того, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року у справі №815/1510/15, залишеної без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2016 року стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» 3% річних у розмірі 12172,19 грн.

Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позивачем цілком правомірно нараховано боржнику до стягнення інфляційні втрати у розмірі 589052,92 грн. (за період з 01 липня по 31 грудня 2014 року) у звязку з чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (54003, м. Миколаїв, вул. Чигрина, 159, код ЄДПРОУ 05410263) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря-Сервіс» (54001, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, 89, ) інфляційні втрати в сумі 589052,92 грн. та 8835,79 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено 21 червня 2016 року.

Суддя О.Г. Смородінова