Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" червня 2016 р. Справа № 906/496/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 03.11.2015;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рачанське"

про стягнення 5656,76 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2803,00 грн. основного боргу, 2602,87 грн. - інфляційних, 250,89 грн. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні в усному порядку пояснив, що строк розрахунку інфляційних слід вважати з червні 2013 року по квітень 2016 року, також позовні вимоги з урахуванням наведених уточнень підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, відзиву на позовну заяву не надав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення адресату.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд. -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи. 21.01.2011 між Дочірнім підприємством "АвтоМАЗ-Україна" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рачанське" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №1/8, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (п.п. 1.1 договору).

Предметом поставки є запчастини до вантажних автомобілів (п.п. 1.3. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що поставка товарів здійснюється на умовах EXW, місце поставки - склад постачальника.

Також п.п. 4.3. договору передбачено, що передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником.

Згідно п.п. 7.1. договору покупець повинен сплатити продавцеві за товар протягом 3-х днів.

Цей договір вступає в дію з дати укладення обома сторонами і діє до того часу, поки одна із сторін не заявить про його розірвання, повідомивши про це іншу сторони за 15 днів.

07.05.2013 покупцю виставлено рахунок-фактура №ОР8-000353 на загальну суму 2803,00 грн.

15.05.2013 згідно з видатковою накладною №ОР8-000313 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2803,00 грн.

Позивач стверджує, що фактично товар прийнято відповідачем але дооформлену видаткову накладну №ОР8-000313 від 15.05.2013 за своїм місцезнаходженням не повернув позивачу.

Разом з цим, 15.05.2013 постачальник виписує покупцю податкову накладну під порядковим номером 32/8 на загальну суму з ПДВ 2 803,00 грн.

Не отримавши дооформлену видаткову накладну №ОР8-000313 від 15.05.2013 продавець відправляє покупцю вимогу за вих. №354, але покупець залишає її без належного реагування.

З метою підтвердження зазначеної вище господарської операції позивач звернувся до Радомишльського відділення Малинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області з відповідним запитом.

Згідно відповіді Радомишльського відділення Малинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 08.04.2015 року №237/153, ТОВ «Рачанське» в поданій декларації по податку на додану вартість включено до податкового кредиту податкову накладну №32/8 від 15.05.2013.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши надані в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Належними доказами підтвердження суми заборгованості за договором, в сукупності з іншими документами, є податкова накладна №32/8 від 15.05.2013 на суму 2803,00 грн.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України N1379 від 01.11.2011 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1333/20071 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин), є звітними розрахунковими податковими документами.

Згідно ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 8 наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 №957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 за №1235/26012 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг. У разі відмови постачальника (продавця) товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувач (покупець) таких товарів/послуг має право в порядку, передбаченому пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника (продавця).

Як зазначалося раніше, згідно відповіді Радомишльського відділення Малинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області від 08.04.2015 року №237/153, ТОВ «Рачанське» в поданій декларації по податку на додану вартість включено до податкового кредиту податкову накладну №32/8 від 15.05.2013.

Наведене є беззаперечним доказом отримання відповідачем товару, а відображення вказаної заборгованості, як податкового кредиту, свідчить про визнання наявності боргу перед позивачем у заявленій сумі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 2803,00 грн.

Крім цього позивач просить стягнути з відповідача 2602,87 грн. - інфляційних та 250,89 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, господарський суд вважає останні вірними, а вимогу щодо стягнення 3% річних обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також враховуючи те, що представник позивача в судовому засіданні уточнив період нарахування інфляційних з червні 2013 року по квітень 2016 року, сума інфляційних складає - 2482,18 грн.

За таких обставин господарський суд задовольняє вимогу щодо стягнення інфляційних в сумі 2482,18 грн., в задоволенні 120,69 грн. інфляційних суд відмовляє.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2803,00 грн. - основного боргу, 250,89 грн. - 3% річних, 2482,18 грн. - інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рачанське" (12242, Житомирська область, Радомишльський район, с. Велика Рача, вул. Леніна, 64, ід. код 34534665)

- на користь Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" (02660, м. Київ, вул. Колекторна, 42-А, ід. код 32376626) 2803,00 грн. - основного боргу, 250,89 грн. - 3% річних, 2482,18 грн. - інфляційних, а також 1348,60 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.05.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.