КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 910/30824/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Рудченка С.Г.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 14.06.2016 року по справі №910/30824/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 року

у справі № 910/30824/15 (суддя: Привалова А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Евровет"

до відповідача 1: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанії "Нова"

відповідача 2: Приватного підприємства "Медуня-Солодуня"

про стягнення 95989,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Евровет" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" (далі - відповідач 1) та Приватного підприємства "Медуня-Солодуня" (далі - відповідач 2) про стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн., а з відповідача-2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у сумі 37599,44 грн., а також 1120,00 грн. витрат, понесених позивачем на оплату автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_2, що керував транспортним засобом марки "МАН", державний номер НОМЕР_1, власником якого є відповідач-2, було пошкоджено автомобіль марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, власником якого є позивач, внаслідок чого позивачем були понесені витрати по відновлювальному ремонту пошкодженого автомобіля в сумі 87599,44 грн. Оскільки відповідач-1 є страховиком транспортного засобу "МАН", державний номер НОМЕР_1, згідно з Полісом № АІ/5834718, позивач просить суд стягнути з відповідача: 1 50 000,00 грн страхового відшкодування в межах ліміту, встановленого Полісом № АІ/5834718, а з відповідача-2 стягнути: 37599,44 грн. - різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 року у справі №910/30824/15 позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, відповідач 1 наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, своїх повноважних представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Вислухавши думку представників сторін та враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги та те, що неявка представника відповідача 1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останнього.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як вбачається з постанови Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.06.2015 року у справі №446/1195/15-п (з урахуванням постанови цього ж суду від 28.01.2016 року) 12.06.2015 року о 13 год. 15 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки "МАН", державний номер НОМЕР_1, по вул. Київське шосе, 114 у м. Житомирі, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки "Opel", державний номер НОМЕР_3, у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, власником автомобіля марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, є позивач. Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, та власнику автомобіля завдано шкоду, визначену на підставі Висновку № 26-1 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 07.06.2015 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що вказана у Висновку № 26-1 від 07.06.2015 року сума є завищеною, з огляду на наступне.

Так, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Opel", державний номер НОМЕР_2, згідно з актами виконаних робіт № ЗА-0005158 від 30.06.2015 року на суму 23249,64 грн., № ЗА-0005489 від 09.07.2015 року на суму 33495,80 грн., складеними ТОВ "Автоцентр на кільцевій", видатковою накладною № 213 від 27.05.2015 року на суму 29 040,00 грн. та видатковою накладною № 35292 від 25.07.2015 року на суму 1824,00 грн., склала 87599,44 грн.

Кошти в розмірі 87599,44 грн. були перераховані позивачем згідно платіжних доручень № 490 від 15.05.2015 року, № 505 від 18.05.2015 року, № 551 від 26.05.2015 року, № 554 від 27.05.2015 року, №631 від 12.06.2015 року, № 671 від 24.06.2015 року, № 697 від 30.06.2015 року та № 797 від 22.07.2015 року на рахунок ТОВ "Автоцентр на кільцевій", яке здійснювало ремонт пошкодженого транспортного засобу, а також на користь ТОВ "Еліт Глобал Плюс" та ПП "ШипШина", які здійснювали поставку запасних частин, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

Матеріалами справи підтверджується факт сплати позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 87599,44 грн., виходячи з фактичної вартості ремонту, визначеної особою, яка здійснювала відновлювальний ремонт автомобіля.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати є саме платіжне доручення (аналогічна позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2011 року у справі №42/92 ).

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції неправомірно не задовольнив клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого позивачу, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, оскільки у своєму клопотанні про призначення судової експертизи відповідач 2 фактично оспорює висновок експерта, який носить лише рекомендаційний характер, тоді як сума фактично понесених позивачем збитків відрізняється від попереднього висновку експерта у бік зменшення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу марки "МАН", державний номер НОМЕР_4, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки "Opel", державний номер НОМЕР_2, застрахована у приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5834718.

Відповідно до умов договору (полісу) № АІ/5834718, страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки "МАН", державний номер НОМЕР_1.

Зокрема ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначено в розмірі 50000,00 грн., розмір франшизи встановлено в сумі 0,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідачів з заявою про відшкодування вартості відновлювального ремонту, однак відповідачі заяву позивача залишили без задоволення.

В матеріалах справи міститься повідомлення відповідача 1, що за результатами розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 10.07.2015 року по страховій справі № ЦБ-0024574 було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 50000,00 грн., страхова справа сформована для виплати.

Однак, на час винесення оскаржуваного рішення, страхове відшкодування в сумі 50000,00 грн. відповідачем 1 не сплачено.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "МАН", державний номер НОМЕР_4, застрахована у відповідача згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5834718, то відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача-1 у межах ліміту відповідальності.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки "МАН", державний номер НОМЕР_4, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини справи, відповідачі є особами, відповідальними за шкоду, завдану позивачу, оскільки відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, відповідач-1 взяв на себе відповідальність за свого страхувальника (відповідача-2), а саме за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, особами, відповідальними за завдані позивачу збитки є відповідач-1 як страховик відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності, та винна особа відповідно до положень ст. 1187 ЦК України в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком, тобто відповідач-2.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик (страхова організація, що має право на здійснення обов'язкового страхування цивільної-відповідальності) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини справи, відповідач-1 є особою, відповідальною за шкоду, завдану автомобілю позивача, оскільки відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, відповідач-1 взяв на себе відповідальність за свого страхувальника (відповідач-2), а саме за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 суми страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача-2 37 599,44 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди (87599,44 грн.) і страховим відшкодуванням (50000,00 грн.) з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

На момент ДТП винна особа ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із відповідачем-2 та під час ДТП виконував свої трудові обов'язки, що встановлено постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12.06.2015 року у справі №446/1195/15-п та відповідачем-2 не заперечується.

Відтак, враховуючи положення ст.ст. 1172 та 1187 Цивільного кодексу України відповідач -2 є особою, що відшкодовує завдану ОСОБА_2 шкоду (аналогічна позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України від 30.07.2009 року у справі № 9/57-31/353 від 04.11.2010 року та у справі № 14/222 від 11.05.2011 року у справі № 18/1091).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 Цивільного кодексу України).

Страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню (ст. 9 Закону України "Про страхування"), страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи. В такому випадку потерпілий вправі звернутися безпосередньо до страхувальника (завдавача шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача-2 1120,00 грн витрат, понесених позивачем на оплату експертного дослідження з визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, посилаючись на приписи статті 1166 Цивільного кодексу України, де зазначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підтвердження понесених витрат позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 575 від 02.06.2015року на суму 1120,00 грн.

Враховуючи, що відповідач 2 є особою, відповідальною за завдані позивачу збитки, а саме за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо стягнення з відповідача 2 витрат, понесених позивачем на оплату експертного дослідження з визначення матеріального збитку в сумі 1120,00 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем 1 в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 року у справі № 910/30824/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 року у справі №910/30824/15 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/30824/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Г. Рудченко

О.В. Тищенко