ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2016 р. Справа № 925/389/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представники позивача, відповідача не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Градієнт Трейдінг"

до публічного акціонерного товариства "Уманьферммаш"

про стягнення 176 298,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 176 298,48 грн., зокрема 149 840,00 грн. основного боргу за отриманий товар відповідно до договору поставки № 1407-1 від 11.07.2014 та видаткової накладеної № 833 від 05.11.2015, 1 576,40 грн. три проценти річних, 1 798,08 грн. інфляційних втрат, 23 084 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

04.05.2016 позивач подав суду Заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить: 1) прийняти дану заяву до розгляду; 2) провадження в частині стягнення суми основного боргу припинити; 3) стягнути з відповідача 26 091,09 грн., що включає в себе 1 471,19 грн. три проценти річних, 21 543,42 грн. договірної пені, 3 076,48 грн. інфляційних втрат; 3) судові витрати у розмірі 2 488,96 грн. покласти на відповідача. У цій заяві позивач пояснив, що під час розрахунку суми позову була допущена помилка та включено до суми основного боргу 10 000 грн, які відповідач сплатив до направлення позовної заяви до суду, а саме 06.04.2016, а також вже після порушення провадження у справі відповідачем повністю сплачено суму основного боргу, тому позивач надав новий розрахунок.

Ухвалою суду від 04.05.2016 вказана заява позивача прийнята до розгляду та розгляд справи було відкладено і призначено на 17 червня 2016 року.

Клопотанням від 28.04.2016 позивач просив розглянути справу без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Відповідач не подав суду відзив на позов, у судові засідання свого представника не направив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, без відзиву на позов, за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке.

Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у справі є докази вручення ухвал суду повноважним представника відповідача. У судове засідання 04.05.2016 відповідач заявляв клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що відповідач має намір вирішити спір за домовленістю сторін. У судове засідання 17.06.2016 відповідач надіслав електронною поштою клопотання про перенесення судового засідання на інший день у звязку з пошкодженням автомобіля в дорозі. Однак 17.06.2016 закінчився встановлений статтею 69 ГПК України 2-місячний строк розгляду спору, а клопотання про його продовження не заявлялися. Тому це клопотання відповідача суд залишає без задоволення та звертає увагу на те, що відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

У судовому засіданні 17 червня 2016 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду на підставі статті 85 ГПК України.

Розглянувши докази у справі в їх сукупності, суд встановив таке.

В процесі розгляду спору, до прийняття рішення у справі, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 28.04.2016. Ухвалою від 04 травня 2016 року суд прийняв вказану заяву позивача до розгляду.

Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство "УМАНЬФЕРММАШ" (Покупець за договором, відповідач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАДІЄНТ ТРЕЙДІНГ" (Постачальник за договором, позивач у справі) уклали договір поставки № 1407-1 від 11 липня 2014 року, далі - Договір, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобовязався передавати у власність (поставляти), а Покупець приймати та оплачувати зварювальні матеріали, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість та строки і оплати яких визначена Сторонами у рахунках-фактурах, які є додатками до цього Договору і становлять його невідємну частину (далі - Товар).

В пункті 2.1 Договору визначено, що ціна, одиниці виміру Товару та загальна вартість кожної партії Товару визначаються Сторонами в рахунках-фактурах, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 3.1 Договору оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі, протягом 30-ти календарних днів з дати поставки Товару.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати за поставлену партію Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості, неоплаченої в строк, партії Товару за кожний день прострочення.

Позивач оформив рахунок на оплату № 601 від 04 листопада 2015 року на суму 159840 грн. із посиланням на договір № 1407-1 від 11.07.2014. Відповідно до видаткової накладної № 833 від 05 листопада 2015 року на підставі довіреності № 1477 від 05.11.2015 через представника відповідача ОСОБА_1 відповідачем отримано Товар на загальну суму 159 840,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно виписок із банківського рахунку відповідач здійснив такі платежі з посиланням на договір № 1407-1 від 11.07.2014 та рахунок № 601 від 04.11.2015: 25.02.2016 - 10000 грн., 06.04.2016 - 10000 грн., 14.04.2016 - 20000 грн., 19.04.2016 - 20000 грн., 21.04.2016 - 20000 грн., 27.04.2016 - 79840 грн., тобто всього відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 159840 грн.

04.05.2016 позивач подав суду Заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив припинити провадження в частині стягнення суми основного боргу та стягнути з відповідача кошти в сумі 26 091,09 грн., що включають в себе 1 471,19 грн. три проценти річних за невиконання грошового зобовязання, 21 543,42 грн. договірної пені згідно пункту 6.3. Договору, 3 076,48 грн. інфляційних збитків.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до такого.

Договір поставки № 1407-1 від 11 липня 2014 року, відповідно до якого виникли зобовязання сторін, підписаний повноважними представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, він містить всі істотні умови для договорів даного виду, спору між сторонами щодо дійсності цього Договору не заявлено.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обовязків (господарських зобовязань), які згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України, статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач поставив відповідно до Договору, а відповідач отримав через представника ОСОБА_1 по довіреності Товар за видатковою накладною № 833 від 05.11.2015 на суму 159 840 грн. Виходячи із умови пункту 3.1. Договору, відповідач повинен був оплатити вартість отриманого товару протягом 30-ти календарних днів з дати поставки Товару, тобто не пізніше 04.12.2015. Із поданих позивачем виписок із банківського рахунку вбачається, що відповідач повністю перерахував вартість отриманого по вказаній накладній Товару в такі дати і сумах: 25.02.2016 перераховано 10000 грн., 06.04.2016 - 10000 грн., 14.04.2016, 19.04.2016, 21.04.2016 - по 20000 грн., 27.04.2016 - 79840 грн. Позовна заява надіслана позивачем 14.04.2016. Отже, кошти в сумі 20000 грн. були сплачені відповідачем до надіслання позовної заяви до суду. Станом на момент розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий по вказаній накладній Товар відсутня.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки станом на день надіслання до суду позовної заяви від 11.04.2016 за відповідачем рахувалася заборгованість перед позивачем в сумі 139840 грн., тому провадження у справі в частині вимоги про стягнення 139840 грн. основного боргу підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України. Вимога про стягнення з відповідача 10000 грн. боргу, що був сплачений до подання позовної заяви до суду, заявлена безпідставно, тому в цій частині в позові необхідно відмовити.

Заява позивача від 28.04.2016 про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду і у звязку з викладеним судом розглядається позовна вимога про стягнення 1471,19 грн. три проценти річних, 21543,42 грн. договірної пені, 3076,48 грн. інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 06.12.2015 по 11.04.2016.

Судом встановлено і відповідачем не заперечено, що розрахунок із позивачем відбувся із порушенням встановленого в Договорі строку.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В статті 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка відповідно до статті 546 ЦК України є одним із видів забезпечення виконання зобовязання.

За приписом частини 3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованою і законною, основаною на Договорі (пункт 6.3.), факт порушення відповідачем господарського зобовязання встановлено судом, доведено матеріалами справи, не спростовано відповідачем. Відповідач не виконав вимогу суду, викладену в ухвалах від 20.04.2016, від 04.05.2016, та не подав суду письмовий відзив на позов і витребувані судом документи. поважних причин невиконання вимог суду не повідомив. У звязку з викладеним суд розглядає справу за доказами, поданими позивачем .

В результаті перерахунку нарахованих позивачем сум пені, враховуючи необхідність врахування фактичної кількості днів у 2016 році (366), вимога позивача про стягнення пені підлягає до часткового задоволення в сумі 21530 грн. 52 коп. за прострочення оплати вартості отриманого товару в період з 06.12.2015 (як заявлено позивачем) по 11.04.2016.

Вимога позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у звязку із простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання є обгрунтованою і основаною на приписі статті 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 06.12.2015 по 11.04.2016 підлягають стягненню з відповідача частково в сумі 1467 грн. 99 коп., оскільки при розрахунку трьох процентів річних позивачем також не враховано фактичну кількість днів у 2016 році. Сума інфляційних втрат позивачем розрахована вірно та з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у звязку із простроченням виконання грошового зобовязання в період з грудня 2015 по березень 2016 року в заявленій позивачем сумі 3 076 грн. 48 коп.

З огляду на викладені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2 488 грн. 72 коп., виходячи із обґрунтовано заявленої позивачем суми позову та із врахуванням суми боргу, що сплачена після подання позовної заяви до суду.

Виходячи з викладеного, керуючись пунктом 1-1 частини 1 статті 80, статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині вимоги про стягнення 139840 грн. основного боргу.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "УМАНЬФЕРММАШ" (20300, м. Черкаси, вул. Енергетична, 21, ідентифікаційний код 05765888) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАДІЄНТ ТРЕЙДІНГ" (61166, м. Харків, проспект Науки, будинок, 36, офіс 526/4, ідентифікаційний код 38774045) - 21 530 грн. 52 коп. (двадцять одну тисячу пятсот тридцять гривень 52 копійки) пені, 3 076 грн. 48 коп. (три тисячі сімдесят шість гривень 48 копійок) інфляційних втрат, 1 467 грн. 99 коп. (тисячу чотириста шістдесят сім гривень 99 копійок) три проценти річних, 2 488 грн. 72 коп. (дві тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 72 копійки) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 22.06.2016.

Суддя А.Д.Пащенко