донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.06.2016 справа №913/882/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача від третьої особи ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю; ОСОБА_6, за довіреністю; ОСОБА_7, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ
на рішення господарського судуЛуганської області
від10 березня 2016 р. (повний текст рішення складений та підписаний 15.03.2016)
у справі№ 913/882/15 (суддя Рябцева О.В.)
за позовомДержавного підприємства "Енергоринок", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаДержавного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ
простягнення 2 368 835,05 грн.
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року до господарського суду звернулось Державне підприємство "Енергоринок", м. Київ (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ (Відповідач) про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 2 368 835 грн. 05 коп. відповідно до пунктів 7.3.3 і 7.4.4 договору від 28.03.2007 № 3969/02 за відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" за розрахунковий місяць від замовленого.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.03.2016 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України та при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник посилався на безпідставне не взяття до уваги судом першої інстанції сертифікату Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 № 2563/05-4 про форс-мажорні обставини за договором від 28.03.2007 № 3969/02 у якості належного доказу настання форс-мажорних обставин на спірний період.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснень по суті спору не надав, вважав, що на його права та інтереси результат розгляду даної справи не вплине.

Ухвалою судової колегії від 25.04.2016р. зобовязано сторони надати пояснення щодо наявності іншого, окрім вимог укладеного між сторонами договору, нормативно правового забезпечення обовязку відповідача замовляти, коригувати, а також фактично купувати в межах заявленого місячного обсягу купівлі електричної енергії та нести відповідальність у разі відхилення таких показників, письмові пояснення з посиланням на відповідні докази щодо: причин перевищення фактичного обсягу купівлі електричної енергії від замовленого (скорегованого) в листопаді 2014 року із наведенням відповідного розрахунку; підстав врахування в заявлених обсягах купівлі електричної енергії в січні 2015 р. обсягів постачання електричної енергії до ТОВ "ДТЕК "Свердловантрацит" та ТОВ "Краснодонвугілля", а також інших споживачів ДП "Регіональні електричні мережі"; обовязку здійснювати поставку електричної енергії на неконтрольовані території та зони проведення антитерористичної операції у спірний період. Надані сторонами пояснення та копії звернень долучені до матеріалів справи відповідно до ст.ст. 33, 35, 101 ГПК України.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 28.03.2007р. був укладений договір № 3969/02 (далі Договір), за умовами п. 2.1 якого, позивач зобовязався продавати, а відповідач купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

Вимогами п.п. 4.1, 4.15 Договору сторони передбачили обовязок відповідача узгоджувати з позивачем місячний обсяг купівлі електроенергії з оптового ринку електричної енергії України на території ліцензованої діяльності відповідача, а у разі необхідності - право скорегувати встановлений обсяг купівлі електроенергії до 15 числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 7.3.3 Договору, відповідач несе відповідальність за невідповідність місячного обсягу електричної енергії, що відповідач купив у позивача, обсягу електричної енергії, який відповідач замовив.

Також п. 7.4.4 Договору у разі відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії відповідача за розрахунковий місяць від замовленого або скорегованого на величину, що перевищує 5,0 %, сторони передбачили відповідальність позивача у вигляді штрафу у розмірі 5% від вартості різниці між фактичним та замовленим обсягом електричної енергії.

Разом з тим, за змістом п. 9.2 Договору, сторони звільняються від виконання зобовязань за цим договором при настанні обставин форс-мажору на термін дії форс-мажорних обставин і усунення їх наслідків.

На виконання умов Договору відповідач надіслав позивачу:

- повідомлення від 03.11.2014р. № 11 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в листопаді 2014р. року, що становить 300 000 000 кВт.г.; скориговане повідомлення від 14.11.2014р. № 11 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в листопаді 2014 року, що становить 325 000 000 кВт.г.;

- повідомлення від 02.01.2015р. № 1 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в січні 2015 року, що становить 400 000 000 кВт.г; скориговане повідомлення від 15.01.2015р. № 1 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в січні 2015 року, що становить 464 000 000 кВт.г.;

- повідомлення від 31.03.2015р. № 4 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в квітні 2015 року, що становить 315 000 000 кВт.г.; скориговане повідомлення від 15.04.2015р. № 4 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії в ОРЕ в квітні 2015 року, що становить 325 000 000 кВт.г.

Фактично відповідачем було куплено електроенергії:

- в листопаді 2014 року - в обсязі 347 244 460 кВт.г.,

- в січні 2015 року -. в обсязі 416 426 227 кВт.г.,

- в квітні 2015 року - в обсязі 190 304 700 кВт.г. згідно даних актів купівлі продажу електричної енергії за відповідні періоди.

За порушення умов договору у звязку з відхиленням відповідачем фактичного обсягу купівлі електричної енергії за розрахунковий місяць від замовленого позивач направив відповідачу претензії про сплату штрафу на загальну суму 2 368 836,05 грн. (позивачем заявлено до стягнення 2 368 835,05 грн.):

- у листопаді 2014 року на 6,84%, позивачем предявлено відповідачу претензію від 19.01.2015 № 03/32-703 (442/32) про сплату штрафу в розмірі 184 351,50 грн.;

- у січні 2015 року на 10,25%, позивачем предявлено відповідачу претензію від 16.03.2015 № 03/32-3351 (454/32) про сплату штрафу в розмірі 267 958,43 грн.;

- у квітні 2015 року на 41,44%, позивачем предявлено відповідачу претензію від 12.06.2015 № 03/32-6843 (469/32) про сплату штрафу в розмірі 1 916 526,12 грн.

Стягнення зазначених сум штрафних санкцій і є предметом позову в межах даної справи.

Відповідач заперечує проти стягнення штрафних санкцій, посилається на неналежне виконання зобовязань за договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, в підтвердження чого надав сертифікат Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 № 2563/05-4 про форс-мажорні обставини за договором від 28.03.2007 № 3969/02.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

Частиною 4 ст. 219 ГК України визначено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з ст. 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на ненадання відповідачем належних доказів на підтвердження доводів дії форс-мажорних обставин (щодо негативних наслідків АТО) за період після видачі сертифіката Торгово-промисловою палатою України, оскільки обставини, які обумовили відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії за від замовленого за період листопада 2014 року, січня та квітня 2015 року, Торгово-промисловою палатою України не розглядались.

Судова колегія не погоджується із таким висновком суду першої інстанції за наступних підстав.

Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 22.08.2014р. № 2563/05-4 про форс-мажорні обставини за договором від 28.03.2007 № 3969/02, засвідчено, що події на території Луганської області (проведення АТО) є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) за договором №3969/02 від 28.03.2007р. Початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - 14 квітня 2014 року. Дата закінчення терміну дії обставин форс-мажору (обставин непереборної сили) на момент видачі даного сертифікату встановити неможливо.

Листом № 01-29/2-128 від 03.09.2014 року відповідач повідомив позивача про настання обставин непереборної сили та надав позивачу відповідний Сертифікат.

Тобто, в даному випадку проведення антитерористичної операції є обставинами непереборної сили, що виникли з незалежних від відповідача причин, передбачені вимогами Договору як такі, що звільняють від виконання зобовязань за зазначеним Договором.

Дійсно в п. 9.2 Договору сторони передбачили не звільнення від відповідальності, а звільнення від виконання самого зобовязання. Оскільки спірні правовідносини сторін регулюються не тільки Договором, а і нормами законодавства в сфері електроенергетики, зокрема, через дію в електроенергетиці України єдиної централізованої диспетчерської системи оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та постачанням електричної енергії (ст. 14 Закону України "Про електроенергетику"), лише домовленість сторін щодо звільнення їх від виконання обовязків, що базуються на нормах закону (в даному випадку обовязок узгоджувати з можливістю коригування очікуваний обсяг за певний період) не може бути взята до уваги.

Разом з тим, передбачена сторонами в п. 9.2 Договору можливість звільнення сторін від виконання зобовязання за обсягом правових наслідків включає таку складову, як звільнення від відповідальності за їх невиконання, що відповідає вимогам чинного законодавства.

З урахуванням зазначеного, а також вищенаведених вимог ст.ст. 218, 219 ГК України, ст. 617 ЦК України судова колегія вважає, що зазначені обставини є такими, що звільняють відповідача від відповідальності, що передбачена п. 7.4.4 Договору, спірний період.

Вирішуючи питання щодо розповсюдження таких обставин на спірний період, судова колегія враховує наступне

Будь-яких доказів недійсності або невідповідності даного Сертифікату вимогам закону матеріали справи не містять, про наявність таких обставин сторонами не заявлено.

За змістом ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Отже тривалість АТО на сході країни, що зазначена у якості причини виникнення форс-мажорних обставин в спірному сертифікаті ТПП України, закріплена на законодавчому рівні та її закінчення має бути визначено відповідним Указом Президента України, який на даний момент відсутній.

Дійсно, спірний Сертифікат виданий до початку спірного періоду, але він засвідчує саме зв'язок між наявністю АТО на спірній території та неможливістю виконання відповідачем своїх обовязків за Договором, оскільки проведення АТО триває, тобто обставини не припинили свої дії, висновок суду про необхідність отримання нового сертифіката є безпідставним.

Сам факт видання сертифікату до набрання зазначеним Закону чинної сили не впливає на дійсність сертифікату, оскільки відсутні докази невідповідності його вимогам закону та договору, як належного доказу відповідних обставин.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідач, на підставі ліцензії НКРЕ України від 20.04.2006р. серії АБ № 220851 здійснює господарську діяльність на території Луганської області з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та на підставі ліцензії НКРЕ від 20.04.2006р. серії АБ № 220850 з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами.

Факт відсутності державного контролю та забезпечення правопорядку у певній частині Луганської області, на якій здійснює діяльність з енергопостачання відповідач, наявність бойових дій та руйнування електромереж у спірний період на зазначеній території, унеможливлює притягнення його до відповідальності в межах позовних вимог у вигляді штрафних санкцій за невідповідність обсягу фактично купленої електричної енергії із обсягом заявленої (скоригованої) в порядку, визначеному Договором.

Судовою колегією також докладно досліджені причини спірних відступлень відповідачем від умов Договору, що є причиною застосування санкцій позивачем та які наведені в рішенні суду першої інстанції, а саме перевищення обсягу купівлі електричної енергії в листопаді 2014 року внаслідок бойових дій, руйнування електричних мереж, необхідності перепідключення певної кількості населених пунктів до електропостачання, призвело до неможливості спрогнозувати обсяг майбутньої спожитої електричної енергії споживачами відповідача.

Зміни в системі енергопостачання крупних споживачів на окупованій території Луганської області наприкінці 2014 року на початку 2015 року, припинення дії ліцензії іншого крупного енергопостачальника електричної енергії на цій території (ДП "РЕМ"), централізоване розподілення та визначення обсягів сальдо-перетоків наприкінці січня 2016 року, а також самим позивачем є причиною відображення невідповідності в бік зменшення обсягу придбаної відповідачем електроенергії в січні 2016 року. Також з причини централізованого визначення обсягів (з боку ДП НЕК "Укренерго") перетоків електричної енергії із субєктами Оптового ринку та відображення їх в актах купівлі-продажу електричної енергії на цій же території мало місце аналогічне відступлення від скоригованих обсягів купівлі відповідачем електричної енергії.

Всі зазначені причини відступлення від визначених (скоригованих) сторонами величин за Договором випливають з проведення АТО на території Луганської області, не залежать від відповідача та не охоплюються можливістю їх недопущення внаслідок його волі, а отже не можуть бути причиною до застосування до нього відповідальності у вигляді штрафних санкцій на підставі наведених вимог закону в квітні 2015 року.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2016р. у справі № 913/882/15 слід скасувати через невідповідність висновків обставинам справи.

По справі № 913/882/15 слід прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 2 368 835 грн. 05 коп. за відхилення фактичного обсягу купівлі електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" за розрахунковий місяць від замовленого.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги слід покласти на позивача, стягнувши з останнього на користь відповідача судовий збір в розмірі 39 086,00 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ задовольнити.

Рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2016р. у справі № 913/882/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 2 368 835 грн. 05 коп.

Стягнути з Державного підприємства "Енергоринок" (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код 21515381) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" (юридична адреса: м. Луганськ, кв. Гайового, 35а, фактична адреса: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Горького, 123, ідентифікаційний код 31443937) судовий збір за подання апеляційної скарги 39 086,00 грн.

Зобовязати господарський суд Луганської області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС