ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Справа № 917/51/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Бондар С.В. (доповідач),
суддівВасищака І.М., Палій В.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Приватної агропромислової фірми "Воля" від позивача: не з'явились від відповідача: Панченко О.О.
на рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2016 року
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року
у справі№ 917/51/16
за позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_4
доПриватної агропромислової фірми "Воля"
простягнення 34 794, 22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 (далі позивач) звернулась з позовом до Приватної агропромислової фірми "Воля" (далі відповідач) про стягнення 32 204,42 грн. - інфляційних; 2 589,80 грн. - 3% річних від простроченої суми платежу.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.02.2016 року позовні вимоги задоволені частково.

З відповідача підлягає стягненню 2 589, 80 грн. - 3% річних, в частині стягнення 32 204, 42 грн. - інфляційні витрати - провадження у справі було припинено, з підстав передбачених п.2 ст. 80 ГПК України.

В рішенні суду по даній справі йдеться посилання на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.07.2015 року у справі № 917/1126/15.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року апеляційну скаргу позивача було задоволено. Рішення суду першої інстанції у даній справі було скасовано, в частині припинення провадження, щодо стягнення 32 204. 42 грн. - інфляційних витрат та було прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені.

В постанові апеляційної інстанції зазначено про те, що місцевий господарський суд помилково прийшов до висновку про припинення провадження у справі, в частині стягнення інфляції в розмірі 32 204, 42 грн., оскільки предметом позову у справі № 917/1126/15 було стягнення курсової різниці та пені.

Предметом даного спору є стягнення інфляція в період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року за порушення зобов'язання щодо оплати товару. Судом застосована ст. 625 ЦК України.

Частково не погоджуючись з рішеннями прийнятими у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України, і як вбачається з прохальної частини касаційної скарги, він оскаржує стягнення з нього інфляції та просить в цій частині в задоволені позовних вимог відмовити.

В своїй касаційній скарзі відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

В касаційній скарзі відповідач звертає увагу на ту обставину, що господарським судом ухвалено рішення, яким вирішено питання з приводу стягнення курсової різниці. Вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті унеможливлює застосування індексу інфляції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

10.04.2014 року між сторонами у справі (позивач - продавець, відповідач - покупець) укладено договір купівлі - продажу (далі Договір).

Предметом Договору є поставка засобів захисту рослин.

Згідно п. 2.1 Договору оплата товару проводиться у гривнях до 31.10.2014 року.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у випадку збільшення міжбанківського курсу долару США стосовно гривні з моменту підписання сторонами специфікацій до Договору на день проведення розрахунку ціна на неоплачений товар підлягає зміні.

У вказаному пункті Договору наведена відповідна формула.

Згідно специфікації до Договору, загальна вартість товару становила 307 753, 80 грн.

У подальшому між сторонами у справі було укладено 3 додаткових угоди від 16.05.2014 року, 23.05.2014 року та 22.08.2014 року.

В додаткових угодах зазначено про те, що позивач відпускає (додатково товар) відповідно на суму 40 956, 44 грн.; 4 474, 32 грн.; 50 853 грн.

До матеріалів справи залучені накладні від 11.04.2014 року № 2; від 16.05.2014 року № 5; від 23.05.2014 року № 6; від 22.08.2014 року № 10, які свідчать про те, що відповідачем було отримано від позивача товар на загальну суму 404 037 грн.

До матеріалів справи (а.с. 19-24) залучена копія рішення Господарського суду Полтавської області від 09.07.2015 року у справі № 917/1126/15 за позовом ФОП ОСОБА_4 (позивач у даній справі) до Приватної агропромислової фірми "Воля" (відповідач у даній справі). Предметом позову, у тому числі, була сума 263 593, 70 грн. - різниця в сумі зміни ціни товару з врахуванням курсової різниці та пеня за період з 01.10.2014 року по 18.02.2015 року в розмірі 25 978, 15 грн.

В задоволені позовних вимог щодо стягнення різниці в сумі зміни ціни товару з врахуванням курсової різниці було відмовлено, позовні вимоги щодо стягнення пені були задоволені, оскільки судом встановлено прострочку в оплаті товару у розмірі 404 037 грн.

Згідно до розрахунку позивача ним нараховані інфляційні за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року, тобто за той же період за який було стягнено пеню з відповідача у даній справі, рішенням у справі № 917/1126/15, і як вбачається з матеріалів справи інфляція нарахована з грошових сум, які повинен був своєчасно сплатити відповідач виконуючи умови Договору розмірі (404 037 грн.)

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи ту обставину, що рішенням у справі № 917/1126/15 встановлений період прострочки платежу, інфляційні вирахувані з суми вартості товару, яка узгоджена сторонами при укладанні Договору та додаткових угод (без врахування курсової різниці, в задоволенні стягнення якої позивачу було відмовлено) арифметичний розрахунок позовних вимог відповідачем не оспорюється, судова колегія приходить до висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова апеляційної інстанції повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні касаційної скарги Приватної агропромислової фірми "Воля"

відмовити.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 року прийняту у справі № 917/51/16 залишити без змін.

Головуючий С.В.Бондар

Судді І.М.Васищак

В.В.Палій