ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р. Справа № 911/1155/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Синявське"

про стягнення 5 353 022,27грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 29.03.2016 № 2/03-2016);

відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" (далі позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Синявське" (далі відповідач) про стягнення 1 796 187,76 грн.

В обгрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ЮКРА (далі ТОВ ЮКРА) та відповідачем укладено договір від 01.07.2012 № 28, грошові зобовязання за яким порушено відповідачем. 25.11.2015 між ТОВ ЮКРА та позивачем укладено договір факторингу №0511-2015/ЮОФК, згідно з яким позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договором від 01.07.2012 № 28.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позовні вимоги ним визнаються частково, а саме в розмірі 1 740 000,00грн.

Позивачем 09.06.2016 подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 5 353 022,27грн у т.ч. - 1 740 000,00грн основного боргу, 1 849 008,82грн пені, 1 267 011,89грн інфляційних втрат, 160 120,40грн 3% річних.

Вказана заява прийнята судом до розгляду, оскільки право на збільшення позовних вимог передбачено ст. 22 ГПК України, та може бути реалізованим ним до прийняття рішення у справі.

Крім того, позивачем 09.06.2016 подано клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить заяву позивача про забезпечення позовних вимог такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених ст. 67 ГПК України, заходів до забезпечення позову.

Згідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову.

Однак, позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не надано доказів у підтвердження того, що виконання рішення у даній справі, у разі задоволення позову, буде утруднено або унеможливлено, зокрема, у звязку з відчуженням майна відповідачем. Так, позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач має намір відчужити все своє майно.

Крім того, заявником не надано оцінки майна, на яке останній просить суд накласти арешт.

Не виконання зобовязань відповідачем у правовідносинах, у разі доведення такого факту, не є підставою вважати, що рішення у даній справі буде утруднено виконанням.

Враховуючи викладені обставини, підстав для задоволення поданої заяви не має.

У судовому засіданні 26.05.2016 судом оголошувалась перерва до 09.06.2016, в судовому засіданні 09.06.2016 судом оголошувалась перерва до 10.06.2016.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2012 між ТОВ "ЮКРА" (далі продавець) та ТОВ "Синявське" (далі покупець) укладено договір №28 (далі договір №28, а.с.8-9), за умовами п. 1.1 якого продавець зобовязався передати, а покупець прийняти і оплатити нафтопродукти, окремими партіями.

Відповідно до п. 4.5 договору №28, датою поставки вважається дата складання видаткової накладної.

Згідно п. 5.3 договору №28, термін оплати протягом 7 календарних днів з дати поставки товару.

У разі прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми відвантаженого , але неоплаченого товару, а також пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 6.2 договору №28).

Відповідно до п. 6.3 договору №28, сторони погодили, що строк нарахування пені становить 3 роки.

Згідно п. 9.1 договору №28, вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2012, а в частині взаєморозрахунків до їх повного проведення. Якщо за 30 календарних днів до моменту закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його розірвання, договір автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Додатковою угодою від 01.01.2014 сторонами продовжено термін дії договору до 31.12.2014, якщо за 30 календарних днів до моменту закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його розірвання, договір автоматично продовжується на наступний календарний рік.

На виконання умов відповідного договору, ТОВ "ЮКРА" поставлено відповідачу ТОВ "Синявське" товар, що не заперечується останнім, так у відзиві на позовну заяву,а також акті звірки станом на 31.12.2015 відповідачем підтверджена заборгованість за договором №28 від 01.07.2012 в розмірі 1 740 000,00грн.

25.11.2015 між позивачем ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" (далі фактор) та ТОВ "ЮКРА" (далі клієнт) укладено договір факторингу №0511-2015/ЮОФК (далі договір факторингу, а.с.11-13).

Відповідно до п. 1.1 якого, фактор зобовязується передати грошові вимоги в сумі 194 212,28грн клієнту за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги в розмірі 1 942 123,66грн, включаючи всі види штрафних санкцій (у т.ч. пеню, яка може бути нарахована за прострочення виконання грошового зобовязання, що мало місце як до, так і після укладення договору), яке належить клієнту на підставі, зокрема, договору №28, укладеного між клієнтом та ТОВ "Синявське" (далі боржник 1), згідно цього договору відступається право грошової вимоги в розмірі 1 796 187,76грн.

Право вимоги до боржника переходить фактору з дати перерахування всієї суми фінансування і повного розрахунку з клієнтом у порядку, визначеному п. 2.2 вказаного договору.

Згідно п. 1.2 договору факторингу, детальна структура боргу визначена в додатку №2, який є невідємною частиною договору.

Фактор надає клієнту грошові кошти на загальну суму 194 212,28грн частинами протягом 15-ти робочих днів з моменту підписання вказаного договору, шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору факторингу, договір вважається укладеним і набирає чинності з дати здійснення; строк цього договору починає свій перебіг з 25.11.2015.

Як вбачається з додатку №2 до договору факторингу, клієнтом передано фактору право грошової вимоги, зокрема, за договором №28 від 01.07.2012 в сумі 1 796 187,76грн.

22.02.2016 ТОВ "ЮКРА" надіслано на адресу відповідача ТОВ "Синявське" повідомлення про відступлення на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" права вимоги, яке отримано відповідачем 25.02.2016, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення та повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с.17-18).

Платіжним дорученням №802 від 08.12.2015 позивачем сплачено на користь ТОВ "ЮКРА" грошові кошти в розмірі 194 212,28грн, отже саме з цього моменту до позивача у даній справі перейшло право вимоги за договором №28 від 01.07.2012.

У звязку з тим, що відповідачем не здійснено розрахунок з позивачем за договором №28 від 01.07.2012, позивач до якого перейшло право вимоги до відповідача звернувся з даним позовом до суду та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача 1 740 000,00грн основного боргу, 1 849 008,82грн пені, 1 267 011,89грн інфляційних втрат, 160 120,40грн 3% річних.

Предметом спору у даній справі є обовязок відповідача щодо розрахунку за поставлений товар та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Між тим, як зазначено з відзиві відповідача та вбачається з акту звірки складеного між сторонами станом на 08.12.2015 у відповідача існує заборгованість за поставлений товар в розмірі 1 740 000,00грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як передбачено ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога); майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника; якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події; у цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, оскільки ТОВ «ЮКРА» направив письмове повідомлення відповідачу про відступлення вимоги з урахуванням вимог ст.1082 ЦК України, відповідач був зобовязаний здійснити оплату факторові позивачу у справі, враховуючи що право вимоги перейшло до останнього з 08.12.2015 (дата надання коштів у розпорядження клієнта). При цьому, зважаючи на порушення строків оплати товару за вищевказаним договором поставки, відповідач є таким, що порушив зобовязання, права вимоги якого передано позивачу у справі.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 1 740 000,00грн основного боргу, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 267 011,89грн інфляційних втрат, 160 120,40грн 3% річних, які нараховані позивачем за період з 12.05.2013 по 02.06.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, суд зазначає, що позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено не у відповідності до умов договору факторингу, оскільки за договором факторингу позивачу передалось право вимоги щодо сплати основного боргу (з моменту сплати клієнту грошової винагороди п. 1.1 договору факторингу) та всі види штрафних санкцій у т.ч. пеню, яка може бути нарахована за прострочення виконання грошового зобовязання, що мало місце як до, так і після укладення договору), але 3% річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, а є окремим видом відповідальності, що направлена на відшкодування коштів, які повязані із знеціненням грошових коштів за прострочення виконання грошового зобовязання.

А тому їх нарахування могло би бути здійснено позивачем з наступного дня, починаючи з дати коли до нього перейшло право грошової вимоги, а саме з 09.12.2015, оскільки у відповідності до п. 1.1 договору факторингу, право вимоги до боржника переходить фактору з дати перерахування всієї суми фінансування і повного розрахунку з клієнтом, повний розрахунок з клієнтом позивачем здійснено 08.12.2015.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір 3% річних за період з 09.12.2015 по 02.06.2016 (заявлено в заяві про збільшення позовних вимог) на заборгованість в розмірі 1 740 000,00грн складає 25 313,42грн, в задоволені вимог про стягнення з відповідача 134 806,98грн 3% річних суд відмовляє.

За розрахунком суду, розмір інфляційних втрат за період з 09.12.2015 по 02.06.2016 на заборгованість в розмірі 1 740 000,00грн становить 102 660,00грн; в задоволенні вимог про стягнення 1 164 351,89грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 1 849 008,82грн пені за період з 03.01.2014 по 15.07.2014, також у розрахунку позивача містяться нарахування 10% штрафу, проте позивачем вимог про стягнення штрафу не заявлені у прохальній частині заяви про збільшення розміру позовних вимог за вказаних обставин суд не може розглядати вимог про стягнення штрафу як позовні вимоги.

Стосовно вимог про стягнення пені, то суд зазначає що вказані вимоги залишаються судом без розгляду, оскільки, позивачем у розрахунку не зазначено конкретні періоди нарахування пені, окрім того, позивач не може підтвердити первинними бухгалтерськими документами поставку товару на конкретні суми та їх оплати відповідачем, у звязку з чим у суду відсутня можливість перевірити наданий позивачем розрахунок пені.

За клопотанням позивача судом витребувані документи у слідчого СУФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС в м. Києві ОСОБА_3 та доручено позивачу отримати такі документи, проте копії видаткових накладних надані позивачем не у повному обсязі.

Тобто, позивач не надав суду доказів в обґрунтування заявлених вимог, а тому у суду відсутня можливість перевірити здійснені позивачем нарахування.

У відповідності до ст. 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладається на сторону.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору;

Отже враховуючи вказану норму процесуального законодавства та беручи до уваги те, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування заявлених вимог в частині стягнення пені, необхідні для вирішення спору у вказаній частині вимог, а за наявними матеріалами справи її розгляд у вказаній частині не вбачається можливим, суд залишає позов без розгляду в частині вимог про стягнення з відповідача пені на суму 1 849 008,82грн, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 28 019,60грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Синявське" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" 1 740 000,00грн заборгованості, 25 313,42грн 3% річних, 102 660,00грн втрат від інфляції, а також 28 019,60грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 134 806,98грн 3% річних, 1 164 351,89грн інфляційних втрат у задоволенні позову відмовити.

4. В частині вимог про стягнення 849 008,82грн пені позов залишити без розгляду

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення складено 16.06.2016

Суддя С.І. Чонгова