ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Справа № 916/3651/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГоголь Т.Г. (доповідач),
суддівДобролюбової Т.В., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: прокуратури: Клюге Л.М. - прокурор відділу ГПУ, посв. №014652, позивача: Васильківська В.С. - дов. від 31.12.15, відповідача: Фурса С.М. - дов. від 31.12.15,
касаційну скаргуЗаступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
на постановуОдеського апеляційного господарського суду
від21.03.16
у справі№916/3651/15
за позовомЗаступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "Укрферрі"
простягнення 30635676,70 грн.
Ухвалою від 31.05.16 розгляд справи відкладався до 09.06.16.

Заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "Укрферрі" 30635676,70 грн. заборгованості з орендної плати. Прокурор посилався на те, що постановою Вищого господарського суду України від 10.04.13 у справі №5017/781/2012 було зобов'язано відповідача підписати додатковий договір до договору оренди від 05.12.97 №Д-1905 у редакції Фонду державного майна України, проте відповідач ухиляється від виконання вказаного судового рішення та сплачує орендну плату у розмірі меншому, ніж той, що був підтверджений таким рішенням. Відтак, заборгованість відповідача за спірним договором з урахуванням додаткового договору становить заявлену до стягнення суму.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.15 (суддя Зайцев Ю.О.) у позові відмовлено. Господарський суд виходив з відсутності у відповідача обов'язку сплачувати орендну плату в редакції додаткової угоди до договору оренди від 05.12.97 №Д-1905, оскільки між сторонами у справі не було укладено і підписано таку додаткову угоду. Судове рішення обґрунтоване приписами статей 202, 203, 626, 627, 638, 640 Цивільного кодексу України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.03.16 (судді: Величко Т.А., Бєляновський В.В., Поліщук Л.В.) перевірене рішення місцевого господарського суду залишено без змін з тих же підстав.

До Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, поданою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, звернувся Заступник прокурора Одеської області, в якій просить скасувати рішення і постанову у справі та задовольнити позов. Прокурор посилається на порушення судами приписів статті 124 Конституції України, статей 525, 526, 625, 627, 653 Цивільного кодексу України, статей 4, 84, 104, 115 Господарського процесуального кодексу України, статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів". Водночас на думку прокурора судами помилково не враховані приписи статті 22 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України. Він наголошує на тому, що постановою Вищого господарського суду України від 10.04.13 у справі №5017/781/2012 було зобов'язано ПАТ "Судноплавна компанія "Укрферрі" (правонаступником якого є ТОВ "Судноплавна компанія "Укрферрі") підписати додатковий договір до договору оренди від 05.12.97 №Д-1905 у редакції Фонду державного майна України; що відповідач ухиляється від виконання цієї постанови, котра набрала законної сили.

Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити без змін судові акти у справі, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення учасників процесу, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування господарськими судами норм законодавства, колегія суддів відзначає наступне.

Господарськими судами установлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.12.97 між Фондом державного майна України - орендодавцем та Судноплавною компанією "Укрферрі" - орендарем був укладений договір оренди державного майна №Д-1905. За умовами цього договору орендодавець передав орендарю у строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс Державної судноплавної компанії "Укрферрі". Відповідно до пункту 3.1 договору (в редакції додаткової угоди від 21.01.08 №53) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою КМУ від 04.10.95 №786 (із змінами та доповненнями) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - лютий 2007 року в сумі 195874,07 грн. Пунктом 3.2 передбачена можливість перегляду розміру орендної плати на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України. Пунктом 1 додаткової угоди №53 від 01.02.08 про внесення змін до спірного договору оренди сторони визначили, що річна орендна плата за використання цілісного майнового комплексу встановлюються на рівні 6% від залишкової вартості і застосовується з моменту підписання цієї угоди сторонами. Відповідні зміни відображаються у розрахунку орендної плати, що є невід'ємною і складовою частиною договору оренди. Договір укладено строком на 10 років (пункт 10.1). Згідно з пунктом 10.8 договору його дія припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Додатковою угодою №720 від 28.10.00 до спірного договору його дію було продовжено до 05.12.14. Тобто дія договору закінчилася 05.12.14 і за актом приймання-передачі спірне майно було повернуто орендарем; в цьому акті відбито, що сторони не мають претензій щодо складу, стану майна, а також взаємних розрахунків за договором. Господарськими судами було установлено, з підтвердженням матеріалами справи, що у зв'язку зі зміною орендних ставок за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств та недосягненням сторонами згоди на укладення додаткової угоди до спірного договору в частині зміни розміру орендної плати, Фонд Державного майна України звернувся з позовом до ПАТ "СК Укрферрі" (правонаступником якого є ТОВ "СК Укрферрі") про зобов'язання відповідача підписати додатковий договір до договору оренди №Д-1905 від 05.12.97. Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.12.12 у справі №5017/781/2012, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14.02.13, у позові було відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 10.04.13 у справі №5017/781/2012 (яка була залишена без змін постановою Верховного Суду України від 20.08.13) вказані судові рішення скасовані та прийнято нове рішення, яким позов було задоволено у повному обсязі відповідно до заявлених позивачем вимог. Зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укрферрі" підписати додатковий договір до договору оренди від 05.12.97 №Д-1905 у редакції позивача, а саме: "1. Пункт 3.1 розділу 3 договору оренди від 5 грудня 1997 року № Д-1905 викласти у такій редакції:

"3.1. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної палати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами і доповненнями), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (вересень 2011 року) 1 041 444 грн. 87 коп. (один мільйон сорок одна тисяча чотириста сорок чотири гривні 87 копійок)".

2. Зазначений у пункті 1 додаткового договору розмір орендної плати застосовується з 20 вересня 2011 року.

Розмір орендної плати за вересень місяць 2011 року становить 579737 грн. 64 коп. без ПДВ.

3. Зміни розміру орендної плати за базовий місяць відображаються в розрахунку, що є додатком до цього додаткового договору та є його невід'ємною і складовою частиною.

4. Додатковий договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною договору.

5. Додатковий договір укладений в 2-х примірниках, кожен із яких має однакову юридичну силу, по одному для орендодавця та орендаря".

В процесі розгляду спору господарські суд установили, з підтвердженням матеріалами справи, що на виконання вказаної постанови Вищого господарського суду України 30.05.13 Господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ; що цей наказ таким, що не підлягає виконанню, не визнавався та є чинним; що наказ суду не виконано, додаткова угода до спірного договору щодо зміни розміру орендної плати сторонами не підписана, як то передбачено постановою ВГСУ від 10.04.13 у справі №5017/781/2012. Як убачається з матеріалів справи, Заступник прокурора Одеської області звернувся 31.08.15 з позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Судноплавна компанія "Укрферрі" 30635676,70 грн. заборгованості з орендної плати за договором від 05.12.97 №Д-1905. Як на підставу позову прокурор посилався на ухилення відповідача від виконання постанови Вищого господарського суду України від 10.04.13 у справі №5017/781/2012 та сплату відповідачем орендної плати у меншому розмірі. Ухвалюючи судові акти у справі господарські суди дійшли висновку про необґрунтованість позову. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами статті 16 цього ж Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Передбачені законом способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлення прав та інтересів позивача. Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Згідно з приписами статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з приписами статті 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Як вже зазначалося, і це установили господарські суди, з підтвердженням матеріалами справи, постановою Вищого господарського суду України від 10.04.13 у справі №5017/781/2012 (яка набрала законної сили та на яку в якості підстав позову посилався прокурор) було зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Судноплавна компанія "Укрферрі" підписати додатковий договір до договору оренди від 05.12.97 №Д-1905 у редакції позивача та викладено її редакцію; що на виконання цієї постанови місцевим господарським судом 30.05.13 був виданий відповідний наказ. Установили суди і те, що цей наказ є чинним; що його не виконано; додаткова угода до спірного договору в частині зміни розміру орендної плати з 20.09.11 сторонами не укладена. Господарські суди також установили, що за умовами такої додаткової угоди (згідно з постановою Вищого господарського суду України від 10.04.13 у справі №5017/781/2012) вона набирає чинності саме з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та є невід'ємною частиною договору. Разом з тим, дії відповідача, котрі, як вважав прокурор, направлені на створення штучних перешкод для виконання вказаного судового рішення, не є обставиною, що свідчила б про наявність у прокурора підстав для звернення до суду з даним позовом за таких обставин. Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, а також статті 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. У разі порушення відповідачем вказаної норми позивач повинен вимагати виконання судового рішення в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 04.04.11 у справі №25/208-08. Враховуючи зазначене та установлені господарськими судами обставини, висновок судів про відмову у позові визнається обґрунтованим. Доводи касаційної скарги визнаються неспроможними та спростовуються викладеним.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування переглянутої постанови та задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.03.16 у справі №916/3651/15 залишити без змін.

Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Гоголь

Судді Т. Добролюбова

О. Поляк