ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р.Справа № 916/382/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів М.А. Мишкіної, С.В. Таран

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача - Н.В. Рура

від відповідача - не з'явився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року

у справі № 916/382/16

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 17154,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування від 18.04.2013р. в розмірі 17154,18 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за кредитом, 5029,80 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5979,38 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1145,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору б/н від 18.04.2013р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. (суддя Цісельський О.В.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 11.04.2016р., внаслідок зменшення розміру пені, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. заборгованості за кредитом, 5029,80 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1500,00 грн. пені, 1145,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 1378,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись частково з рішенням суду, позивач 14.04.2016р., згідно з відбитком штампу на поштовому конверті, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати в частині стягнення пені у розмірі 1500,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення пені у заявленій сумі 5979,38 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.04.2016р. скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

18.04.2013р. ФОП ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про відкриття поточного рахунку, згідно якої він погодився, що порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, розміщеними в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування. ФОП ОСОБА_2 погодився на надання йому Банком кредитного ліміту на поточний рахунок НОМЕР_1 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що регламентують взаємовідносини сторін за таким видом кредитування (а.с. 14).

Відповідно до п. 3.2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг Кредитний ліміт на поточний рахунок (надалі - Кредит) надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточний платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - Ліміт). Техніко-економічне обґрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Пунктом 3.2.1.1.3. Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що Кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта по поверненню Кредиту, сплаті процентів та винагороди. Кредитний Ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг. Сторони погодилися, що кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат в порядку, встановленому Умовами та правилами надання банківських послуг. Ліміт овердрафту встановлюється Банком на кожний операційний день. У випадку зниження Банком Ліміту в односторонньому порядку, передбаченому цими Умовами та правилами надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погасити різницю між фактичною заборгованістю та сумою нового Ліміту не пізніше дня, зазначеного в повідомленні банку про зміну Ліміту, спрямованого Клієнту у будь-якій з форм, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг. В іншому випадку грошове зобов'язання вважається порушеним, а зазначена різниця між фактичною заборгованістю та новою сумою Ліміту вважається простроченою з дня, зазначеного в повідомленні.

За приписами п.п. 3.2.1.4., 3.2.4.1.1., 3.18.1.4.1.2. Умов та правил надання банківських послуг за користування Кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процента ставка). Порядок розрахунку відсотків: За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі - «період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення»), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 (тридцять шість) % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню.

За змістом п.п. 3.2.1.4.1.3., 3.2.1.4.1.4. Умов та правил надання банківських послуг у разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (п'ятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань та при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань. Під непогашенням кредиту мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Згідно з п. 3.2.1.5.7. Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало свої зобов'язання за договором банківського обслуговування від 18.04.2013р., надавши ФОП ОСОБА_2 кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн., проте, відповідач його не повернув, проценти не сплатив, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 5000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5029,80 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 5979,38 грн. та заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1145,00 грн., загалом 17154,18 грн., що підтверджується випискою по рахункам за період з 18.04.2013р. по 02.02.2016р. (а.с. 31-34).

В матеріалах справи наявна претензія ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.01.2016р. вих. №Е0209ОDT0O03Z на ім'я ФОП ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за договором банківського обслуговування від 18.04.2013р. у загальній сумі 17095,14 грн. (а.с. 36), яка залишена відповідачем поза увагою, що і стало підставою для звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом.

Місцевий господарський суд дійшов висновку щодо доведеності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 5000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5029,80 грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1145,00 грн. Пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором зменшив з 5979,38 грн. до 1500,00 грн., відмовивши у задоволенні стягнення з відповідача решти суми пені із посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України.

Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник зазначив, що суд першої інстанції при зменшені пені не обґрунтував та не встановив обставини, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Судова колегія не погоджується з доводами скаржника з огляду на слідуюче.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем Банку тіла кредиту у розмірі 5000,00 грн. та сплати процентів, у зв'язку з чим, судова колегія, перевіривши порядок розрахунків позивача згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 5000,00 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 5029,80 грн. та суми заборгованості по комісії в розмірі 1145,00 грн., розрахованих за період з 18.04.2013р. по 02.02.2016р.

Щодо зменшення місцевим господарським судом пені до 1500,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами п. 3.2.1.5.1. Умов та правил надання банківських послуг при порушені Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2., 3.2.1.4.1., 3.2.1.4.2., 3.2.1.4.3. термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8., 3.2.1.2.2.3., 3.2.1.2.3.4., винагороди , передбаченого п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4., 3.2.1.4.5., 3.2.1.4.6. Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами п. 3.2.1.5.4. Умов та правил надання банківських послуг нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3. здійснюється протягом 3 трьох років з дня коли, відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

За таких обставин позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором банківського обслуговування від 18.04.2013р. в розмірі 5979,38 грн. за період 02.06.2014р. - 02.02.2016р.

Разом з тим, пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Слід зазначити, що при застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов'язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

За змістом п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У відповідності до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В силу ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За умовою ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під «іншими учасниками господарських відносин» слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на те, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим (пеня складає майже 50% від всієї суми боргу - 11174,80 грн.), кредитором не надано доказів понесення великих збитків, у зв'язку із неналежним виконання боржником своїх зобов'язань, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір пені, належної до сплати, до суми 1500,00 грн.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 07.12.2011р. у справі №17/77, від 19.12.2012р. у справі №5023/3165/12, від 21.10.2015р. у справі №906/575/15, від 18.11.2015р. у справі №914/448/15.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. у справі №916/382/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 14.06.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя С.В. Таран