ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа № 911/1365/16

За позовом Приватного підприємства СІКЮРІТІ ЛАЙФ

до відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ

про стягнення 156 186,90грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 15.04.2016);

від відповідача ОСОБА_2 (довіреність №20-01/01 від 20.01.2016).

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство СІКЮРІТІ ЛАЙФ (далі ПП СІКЮРІТІ ЛАЙФ) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ (далі ДП УКРСПИРТ) про стягнення 156187,40грн у т.ч.:

- 5995,45грн проценти за період з 11.11.2014 по 10.04.2015;

- 150191,45грн збитки від інфляції за період з 11.11.2014 по 10.04.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №1417 від 30.10.2014 на надання послуг з охорони в частині оплати за наданні послуги у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ДП УКРСПИРТ у відзиві на позов просить в задоволенні позовних вимог відмовити, зазначаючи про те, що акти здачі-прийняття робіт були підписані між сторонами лише в лютому 2015, а рахунок-фактуру отримано відповідачем 10.04.2015, після чого здійснено розрахунок за надані послуги, також відповідач заперечує щодо покладення на нього витрат на послуги адвоката.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2014 між сторонами у справі ПП СІКЮРІТІ ЛАЙФ (далі виконавець) та ДП УКРСПИРТ (далі замовник) укладено договір № 1417 на надання послуг з охорони (а.с.8-10, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, замовник передає, а виконавець приймає під охорону цілісний майновий комплекс Довжоцького місяця провадження діяльності та зберігання спирту ДП УКРСПИРТ (далі обєкт) та все майно, що знаходиться на обєкті.

Як визначено п. 2.1 договору, сума договору та вартість послуг виконавця визначаються протоколом погодження договірної ціни (додаток №2) та розрахунком вартості послуг (додаток №3).

Оплата за вказаним договором здійснюється замовником на підставі рахунку-фактури не пізніше 10 числа місяця в якому надаються послуги з охорони обєкта.

Перший платіж у сумі вартості послуг охорони за перший місяць надання послуг здійснюється замовником протягом 5 банківських днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі обєкту під охорону (п. 2.3 договору).

Згідно п. 3.1.1 договору до обовязків виконавця віднесено, взяття обєкту під охорону протягом 7 календарних днів з дати підписання сторонами акту обстеження обєкту на предмет технічної укріпленності. Факт прийняття виконавцем обєкту під охорону підтверджується підписанням акту прийому-передачі обєкту під охорону.

Вказаний договір вступає в дію з дати його підписання та діє протягом одного календарного року (п. 6.1 договору).

Як встановлено судом, між сторонами 30.10.2014 підсписано акт прийому-передачі обєкта (а.с.50) та погоджено додаток №3 розрахунок вартості послуг.

Позивач надав послуги з охорони, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме №ОУ-0000008 від 17.02.2015 за послуг з охорони в листопаді 2014-січні 2015 на загальну суму 529 920,00грн та №ОУ-0000027 від 27.02.2015 за послуги з охорони в лютому 2015 на загальну суму 155 520,00грн (а.с.51-52).

Відповідачем вказані послуги сплачені 10.04.2015, що підтверджується платіжним дорученням №674 від 10.04.2015 (а.с.113), а також підтверджується позивачем відповідно до наданої банківської виписки (а.с.102).

Проте, позивач зазначає, що послуги сплачені несвоєчасно, а отже за період прострочення відповідач має сплатити 3; річних та інфляційні витрати

Таким чином, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідача посилається на несвоєчасність надання позивачем рахунків на оплату, а сума оплати сторонами встановлюється від кількості годин відпрацьованих працівниками позивача на протязі місяця.

Як визначено додатком№3 до договору розрахунок вартості, вартість послуг за рік складає 2 102 400,00грн.

Сторони підтвердили надання послуг за період листопада 2014- січня 2015 актом №ОУ-0000008 від 17.02.2015 за послуги з охорони в листопаді 2014-січні 2015 на загальну суму 529 920,00грн та №ОУ-0000027 від 27.02.2015 за послуги з охорони в лютому 2015 на загальну суму 155 520,00грн, тобто сума, яка визначена до оплати за певні періоди встановлена відповідно 17.02.2015 та 27.02.2015.

Позивач не надав підтверджень того, що ним обчислювались та виставлялись рахунки або направлялися вимоги на сплату сум до дати підписання вказаних актів.

Суд приймає до уваги пояснення позивача, що рахунок як документ має інформаційний характер. В той же час зазначає, що рахунок має, зокрема, інформацію щодо суми яка підлягає оплаті.

А отже така сума стала відома відповідачу з дня підписання актів і підлягала оплаті.

Таким чином розрахунок 3% річних та інфляційних втрат має проводитись відповідно з 17.02.2015 на суму 529 920,00грн та з 27.02.2015 на суму 155 520,00грнза період до дня оплати, а саме до 09.04.2015.

Позивачем при розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань враховано також день оплати, що не є правильним і день оплати підлягає виключенню з розрахунку.

За розрахунком суду, розмір 3% річних складає:

- за актом №ОУ-0000008 від 17.02.2015 за період з 18.02.2015 (оскільки такий акт складено 17.02.2015) по 09.04.2015 (оскільки 10.04.2015 відповідачем здійснено оплату наданих йому послуг) на суму 529 920,00грн 2221,31грн;

- за актом №ОУ-0000027 від 27.02.2015 за період з 28.02.2015 по 09.04.2015 на суму 155 520,00грн 524,08грн.

Інфляційні нарахування, за розрахунком суду, складають:

- за актом №ОУ-0000008 від 17.02.2015 за період з 18.02.2015 по 09.04.2015 на суму 529 920,00грн 57 231,36грн;

- за актом №ОУ-0000027 від 27.02.2015 за період з 28.02.2015 по 09.04.2015 на суму 155 520,00грн 16 796,16грн

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 75 027,52грн інфляційних втрат та 2745,39грн 3% річних підлягають задоволенню.

В частині вимог про стягнення 75 163,93грн інфляційних втрат та 3250,06грн 3% річних в задоволенні позову суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про

Відповідні вимоги підлягають задоволенню в частині з урахуванням наступного.

Приписами ст. 44 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

В силу вимог ст. 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що 04.11.2015 між позивачем та Адвокатським обєднанням «Інквіта» укладено договір про надання послуг у сфері права (далі договір) (а.с.53-54, зворот).

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець приймає на себе доручення (заявку) замовника, про надання замовнику юридичної допомоги, а замовник зобовязується сплатити гонорар за дії виконавця, а також у випадку необхідності фактичні витрати, повязані з виконанням договору.

Згідно п. 3.3 вказаного договору, оплата послуг здійснюється на умовах визначених в додаткових угодах.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 від 25.03.2016 за надання послуг у сфері права щодо підготовки позовної заяви та представництва інтересів замовника в господарському суді Київської області по справі про стягнення заборгованості з ДП «Укрспирт» по договору №1417 від 30.10.2014 замовник сплачує виконавцю гонорар в розмірі 5% від ціни позову; оплата проводиться шляхом 100% передоплати протягом 5 днів з моменту підписання вказаної угоди.

На виконання умов додаткової угоди, позивачем перераховано АО «Інквіта» 7809,37грн винагороди (гонорару), що підтверджується платіжним дорученням №14 від 05.04.2016 (а.с.56).

Проте, як визначено в п.6.5 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог..

Таким чином, розмір відшкодування на послуги адвоката підлягає частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме пропорційно розміру задоволених позовник вимог, а саме в сумі 3888,66грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1166,59грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості УКРСПИРТ на користь Приватного підприємства СІКЮРІТІ ЛАЙФ 75 027,52грн інфляційних втрат, 2745,39грн 3% річних, 3888,66грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату послуг адвоката, 1166,59грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 75 163,93грн інфляційних втрат та 3250,06грн 3% річних в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 14.06.2016.

Суддя С.І. Чонгова