КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа№ 904/6301/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Шапрана В.В.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача не з'явився,

від відповідача Винник О.П., дов. від 01.02.2016 №93,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 (підписане 16.11.2015)

у справі №904/6301/15 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

про стягнення 45 342,63 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, або позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», або відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 45 342,63 грн, перерахованих на вимогу відповідача як оплата військового збору з купівлі іноземної валюти.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №904/6301/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що під час здійснення клієнтом операцій купівлі іноземної валюти банк нараховує (утримує) військовий збір та відповідно перераховує вказану суму збору до державного бюджету в установленому законом розмірі. За наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність утримання банком військового збору на суму 45 342,63 грн та перерахування вказаної суми за платіжним дорученням від 26.03.2015 №4 з рахунка позивача НОМЕР_2 на рахунок відповідача НОМЕР_4.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 скасувати. Апеляційна скарга мотивована тим, що придбання позивачем валюти здійснювалось з метою розрахунку з постачальником імпортованих товарів в межах підприємницької діяльності позивача і тому грошові кошти, за які позивачем купувалась іноземна валюті, є витратами, пов'язаними з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця, а не доходом. Відтак, за твердженнями апелянта, вимога банку про сплату військового збору при купівлі іноземної валюти для розрахунків з постачальником - нерезидентом суперечить діючому законодавству.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 25.05.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

24.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги на 13.06.2016.

Розпорядженням від 13.06.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 13.06.2016, в зв'язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. на лікарняному, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Рябуха В.І., судді: Ропій Л.М., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 вказаною вище колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 по справі №904/6301/15.

У судовому засіданні 13.06.2016 представник відповідача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Про дату та час його проведення повідомлений належним чином. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частина 1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

З наявного у справі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого станом на 29.09.2015, місцем проживання ФОП ОСОБА_3 зазначено - АДРЕСА_1.

Саме цю адресу позивачем зазначено у позовній заяві та апеляційній скарзі, як адресу для листування.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п.3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18).

Тобто, колегія суддів приходить до висновку про належне повідомлення позивача про дату та час проведених судових засідань.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2015 Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір банківського рахунка НОМЕР_1 (далі - договір банківського рахунка), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок за НОМЕР_2 у національній валюті (рахунок), здійснює його розрахунково-касове обслуговування та надає послуги з обслуговування рахунка у відповідності до чинного законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, а також відповідно до Правил відкриття та обслуговування поточних рахунків юридичних та фізичних осіб-підприємців ПАТ «ПУМБ», затверджених Правлінням банку, розміщених на офіційному сайті банку в мережі Інтернет: www.pumb.ua та які є невід'ємною частиною договору.

Дія договору розповсюджується на обслуговування рахунка, а також інших поточних рахунків клієнта у національній та/або іноземній валютах. За умови відкриття декількох рахунків клієнту на підставі цього договору термін «рахунок» застосовується до кожного рахунка клієнта (п.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (за наявності) та діє до моменту розірвання договору (п.5 договору).

05.03.2015 між ПАТ «ПУМБ» (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (клієнт) укладено договір на здійснення електронно-розрахункового обслуговування НОМЕР_3 (далі - договір), за умовами якого, банк, який є платником податку на прибуток на загальних підставах, зобов'язується надати клієнту, який є платником податку на прибуток на загальних підставах / є платником податку на прибуток не на загальних підставах / не є платником податку на прибуток, систему електронно-розрахункового обслуговування (далі - систему «Інтернет-Банкінг») та здійснювати електронно-розрахункове обслуговування клієнта через систему «Інтернет-Банкінг», а клієнт зобов'язується використати цю систему для здійснення розрахунків на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що банк здійснює прийом електронних документів клієнта, переданих системою «Інтернет-Банкінг» цілодобово.

Згідно п. 5.1.3 договору банк зобов'язаний приймати та виконувати електронні документи, які надходять від клієнта електронним способом, затвердженні електронними цифровими підписами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом року. У випадку відсутності заяви однієї зі сторін припинення дії договору або заяви клієнта на закриття рахунків договір вважається пролонгованим на умовах вказаних в ньому, кожного наступного року (п.8.1 договору).

Укладені між сторонами правочини за своєю правовою природою є договорами банківського рахунка.

12.07.2010 між ФОП ОСОБА_3 (покупець) та Фірмою «GIPS GELISTIRILMIS INSAAT MALZEMELERI VE PERLITLI SIVA SANAYI TIC. A.S.» (Турція) (продавець) укладено контакт №UA 12/07/10 (далі - контракт), за умовами якого продавець продає, а покупець купує будівельні матеріали на умовах CIF в кількості та за ціною визначених в специфікаціях.

На виконання контракту позивачем отримано від вказаної вище фірми будівельні матеріали на загальну суму 265 850,10 дол. США, що підтверджується вантажно-митними деклараціями від 19.11.2013 №110120000/2013/418700 та від 15.07.2014 №110120000/2014/409377.

13.03.2015 та 20.03.2015 позивач звернувся до відповідача з заявами про купівлю іноземної валюти або банківських металів №1 та №3 на суму 49 950,00 дол. США та 126 395,40 дол. США відповідно.

26.03.2015, відповідно до заяв позивача про купівлю іноземної валюти, банком була здійснена купівля на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) безготівкової іноземної валюти на суму 126 395,40 дол. США.

25.03.2015 відповідач листом №DNI-52/481 повідомив позивача про необхідність сплатити суму військового збору з операції купівлі доларів США згідно заяви від 13.03.2015 №1 та заяви від 20.03.2015 №3 в сумах 17 794,91 грн та 45 342,63 грн відповідно.

26.03.2015 банком, у відповідності до п.1.7, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в редакції, чинний на час здійснення операції, виконуючим функції податкового агента утримано суму військового збору з операцій купівлі іноземної валюти, шляхом зарахування коштів в сумі 45 342,63 грн на рахунок банку НОМЕР_4 «Розрахунок по податках та обов'язкових платежамх. Військовий збір».

15.04.2015 сума утриманого ПАТ «ПУМБ» військового збору в розмірі 45 342,63 грн була перерахована банком до бюджету України у складі загальної суми військового збору за березень 2015 по відповідачу.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5% від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно з п.п.162.1.1-162.1.3 п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Норми п.162.1 ст.162 ПК України поширюються також на фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування (роз'яснення Державної фіскальної служби України від 11.03.2015).

У статті 171.1 ПК України наведено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:

а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов'язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Пунктом 165.1.51 ст. 165 ПК України встановлено, що до загального (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов'язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, за виключенням доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами цього розділу.

Законом України від 02.03.2015 № 211-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України», який набрав чинності з 13.03.2015, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України доповнено п.п. 1.7, відповідного до якого звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV Податкового кодексу України не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених, зокрема, у п. п. 165.1.51 п. 165.1 ст. 165 ПК України.

У п.1 ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» наведено поняття, що слід розуміти під валютними цінностями.

Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» також встановлено, що валютні операції: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Статтею 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» унормовано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Ставка військового збору становить 1,5% об'єкта оподаткування, визначеного п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (п.п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 ПК України.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку 1,5%. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (п.п.168.1.1, п.п.168.1.2 ст.168 ПК України).

Відтак оскільки доходи, отримані платником податку від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов'язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, не підпадають під звільнення від оподаткування військовим збором, то такий доход оподатковується збором на загальних підставах.

Таким чином, під час здійснення клієнтом операцій купівлі іноземної валюти банк нараховує (утримує) військовий збір та відповідно перераховує вказану суму збору до державного бюджету в установленому законом розмірі.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність утримання банком військового збору на суму 45 342,63 грн та перерахування вказаної суми за платіжним дорученням від 26.03.2015 №4 з рахунка позивача НОМЕР_2 на рахунок відповідача НОМЕР_4.

Посилання скаржника на ст.ст.1066,1068, 1073 та 1074 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо безпідставного списання грошових коштів з рахунка клієнта та/або невиконання банком розпоряджень позивача, колегія суддів вважає помилковими та виходить з такого.

Частина 1 ст.1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України

від 21.01.2004 №22 наведено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

26.03.2015 відповідно до платіжного доручення №4, що надійшло від ФОП ОСОБА_3, банк перерахував грошові кошти в сумі 45 342,63 з рахунка позивача НОМЕР_2 на рахунок НОМЕР_4.

Тобто, грошові кошти були списані з рахунка позивача виключно на підставі оформленого платіжного доручення та за дорученням позивача.

Відтак, доводи позивача колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують висновків суду, наведених вище.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 у справі №904/6301/15 - без змін.

2. Матеріали справи №904/6301/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

В.В. Шапран