КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 910/2280/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

при секретарі: Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Карук О.О. - дов. № 393 від 24.12.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Юкрейніан Кемікал Продактс»

на рішення господарського суду міста Києва

від 30.03.2016 року (суддя Усатенко І.В.)

у справі № 910/2280/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Дніпросклосервіс»

(далі - ТОВ «Дніпросклосервіс»)

до Приватного акціонерного товариства

«Юкрейніан Кемікал Продактс»

(далі - ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»)

про стягнення 209 984, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/2280/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» на користь ТОВ «Дніпросклосервіс» 176 380 грн. боргу, 6 349 грн. 68 коп. інфляційної складової боргу, 1 739 грн. 64 коп. 3 % річних, 25 514 грн. 70 коп. пені, 3 149 грн. 76 коп. судового збору.

Не погодившись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено обставин справи, що мають істотне значення для вирішення спору, в тому числі укладений між сторонами договір постачання та його положення. Зокрема, за твердженнями апелянта, позивач не виконав своїх зобов'язань за договором № 450-1 від 06.06.2014 року на поставку рідкого натрієвого скла, укладеного між сторонами, оскільки не поставив всю партію товару, погоджену сторонами у Додатку-специфікації № 13 від 14.09.2015 року, не надіслав позивачу заявки на отримання партії цього товару, не погоджував графік відвантаження та не отримував рахунку-фактури, який є підставою для оплати за умовами договору. Таким чином скаржник, посилаючись на неотримання від позивача передбачених п. 5.2. договору рахунків на оплату, які є єдиною підставою для здійснення оплати за договором, вважав, що у нього не виникло зобов'язання з оплати тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 910/2280/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 31.05.2016 року.

30.05.2016 року в зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. у відпустці, проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судовому засіданні 31.05.2016 року по справі оголошено перерву на 14.06.2016 року через заміну судді Коршун Н.М. на суддю Мартюк А.І. та необхідністю її ознайомлення з матеріалами справи.

В судове засідання 14.06.2016 року з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про неявку та її причини апеляційний господарський суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Присутній в судовому засідання представник відповідача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача, який не з'явився в судове засідання.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору по суті, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності згаданого представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в скарзі підстав, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Дніпросклосервіс» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» про стягнення 176 380 грн. заборгованості з оплати поставленого за договором № 450-1 від 06.06.2014 року товару, 6 349,68 грн. інфляційної складової боргу, 1 739,64 грн. 3 % річних, 25 514,70 грн. пені. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що в рамках договору ТОВ «Дніпросклосервіс» передало у власність відповідача товар на загальну суму 216 380,00 грн., за які ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» розрахувалося частково в сумі 40 000,00 грн., заборгувавши 176 380,00 грн.

Оцінивши встановлені фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак задовольнив позов в повному обсязі.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд встановив, що обставини неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором від 06.06.2014 № 450-1 є доведеними, відтак позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню повністю. Крім того, з урахуванням неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 349, 68 грн. інфляційної складової боргу, пені у сумі 25 514 грн. 70 грн., 3 % річних - 1 739, 64 грн. тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, Приватне акціонерне товариство «Кримський Титан» (після зміни найменування - ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс») в якості покупця та ТОВ «Дніпросклосервіс» в якості продавця уклали договір на поставу рідкого натрієвого скла № 450-1 від 06.06.2014 року, за умовами п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупця рідке натрієве скло ДОСТ 13078-81 виробництва ТОВ «Дніпросклосервіс», а покупець зобов'язався приймати цей товар та оплачувати його на умовах договору. Сторони на підставі п. 12.1. договору погодили строк його дії - вступає в силу з дати його підписання та діє до 31.12.2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

За умовами п. 1.2. договору сторони погодили, що товар поставляється партіями. Найменування, ціна і кількість товару в кожній партії, що поставляється, визначаються сторонами у додатках-специфікаціях, які укладаються до договору та становлять його невід'ємну частину.

Під партією розуміється товар, який переданий на умовах договору по одному транспортному документу (п. 1.3).

Відповідно до п. 2.2 договору, сума договору становить загальну суму поставок окремих партій товару та не повинна перевищувати 500 000,00 грн., враховуючи ПДВ.

Положеннями п. 4.1 договору визначено, що поставка товару здійснюється в автоцистернах продавця на умовах поставки СРТ, м. Армянськ, Північна промзона в редакції «Інкотермс» 2000 року.

Продавець здійснює згідно п. 4.2 договору поставку партії товару за письмовою заявкою покупця у визначений графіком відвантажень строк.

Заявка, в якій вказується номер і дата договору, номер і дата відповідного додатку-специфікації, найменування товару, кількість товару, графік відвантаження, подається продавцю до 20 числа місяця, що передує відвантаженню (п. 4.3).

Відповідно до п. 4.4 договору, одночасно з партією товару продавець передає покупцю наступні документи: рахунок-фактуру, сертифікат відповідності підприємства-виробника на партію, що поставляється, видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, податкову накладну.

Сторони визначили, що датою передачі товару вважається дата прийняття товару у м. Армянську, Північна промзона (п. 4.5).

Крім цього, право власності на товар на підставі п. 4.6 договору переходить від продавця до покупця від дати прийняття товару у м. Армянську, Північна промзона.

В розділі 5 згаданого договору сторони обумовили умови оплати, зокрема п. 5.1 встановили, що покупець проводить оплату продавцю за фактичну кількість товару протягом 10-ти банківських днів від дати поставки товару, якщо інші умови оплати не обумовлені в додатках-специфікаціях, згідно п. 5.2 покупець проводить оплату згідно з виставленим рахунком-фактурою.

В подальшому, додатковою угодою №3 від 16.03.2015 року до договору №450-1 від 06.06.2014 року сторони внесли зміни до договору в зв'язку зі зміною найменування покупця на ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» й реквізити покупця виклали в новій редакції.

До матеріалів справи долучено підписаний сторонами додаток-специфікацію № 13 від 14.09.2015 року до договору від 06.06.2014 року № 450-1, якою погоджено поставку 300,000 т скла натрієвого рідкого силікатного модуль 2,93-3-,05 загальною вартістю 1 047 000,00 грн. зі строком поставки - вересень-жовтень 2015 року; умови оплати - відстрочення платежу протягом 10-ти банківських днів від дати поставки партії товару. Товар поставляється наливом в залізнодорожніх цистернах та в автоцистернах на умовах СРТ, СЕЗ Крим, м.Армянськ, Північна Промзона.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, ТОВ «Дніпросклосервіс» на виконання умов договору від 06.06.2014 року № 450-1 та додатку-специфікації від 14.09.2015 року № 13 відвантажило, поставило залізничним транспортом, а в подальшому передало у власність відповідача товар на загальну суму 216 380,00 грн., в свою чергу ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» прийняло скло натрієве рідке у кількості 62 т вартістю 216 380,00 грн. (сертифікат якості від 14.09.2015 року № 155), що підтверджується товарно-транспортною (залізничною) накладною від 15.09.2015 року № 3449, вантажно-митною декларацією ЕК 24 АА, № 508050000/2015/040589, повідомленням про фактичне вивезення товарів, видатковою накладною від 15.09.2015 року № 151 на суму 216 380,00 грн., рахунком на оплату від 15.09.2015 року № 159 на суму 216 380,00 грн.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо того, що згадані первинні бухгалтерські документи є належними доказами відвантаження, поставки товару продавцем та передачі його у власність покупця, адже містять посилання на договір, додаток-специфікацію, сертифікат якості, рахунок-фактуру, видаткову накладну.

Наявний в матеріалами акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2015 року та 10.11.2015 року підтверджує наявну заборгованість відповідача перед позивачем за договором в сумі 186 630, 00 грн., з яких 176 630 грн. заборгованість саме за накладною від 15.09.2015 року №151.

Як встановлено матеріалами справи, відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений товар на загальну суму 40 000,00 грн. з простроченням платежів, що підтверджується наданими позивачем банківськими виписками за період серпня-жовтня 2015 року. При цьому сума заборгованості за договором склала 176 380,00 грн., адже платежі, що надходили від відповідача в описаний період не містили вказівок на певну видаткову накладну чи специфікацію, а тому правомірно зараховувалися позивачем в порядку черговості їх отримання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, зокрема, ст. 526 ЦК України. Один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст. 173 ГК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами ч. 1-2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач в тексті апеляційної скарги, заперечуючи проти позову, посилався на те, що строк оплати за договором не настав.

Такі твердження відповідача спростовуються договором та додатком-специфікацією до нього, в яких момент оплати товару не ставиться в залежність від дати виставлення рахунку-фактури, зокрема в додатку-специфікації чітко встановлено строк розрахунків (10 банківських днів з дати поставки),в той час як рахунок-фактура є лише документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що ненадання рахунку-фактури, відсутність погоджених покупцем заявки на поставку товару та графіку відвантаження не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України і його не слід вважати простроченням кредитора на підставі ст. 613 ЦК України, відсутність доказів передачі позивачем відповідачеві рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити за отриманий у власність товар.

Крім цього, наявні в матеріалах справи рахунок-фактура від 15.09.2015 року № 159 та видаткова накладна від 15.09.2015 року № 151, підтверджують виставлення позивачем відповідачу рахунку на оплату товару та отримання цього рахунку відповідачем.

Матеріалами справи також підтверджується той факт, що листом від 04.01.2016 року № 11 (надіслано 05.01.2016 року) позивач просив терміново сплатити заборгованість за договором. Відповіді на цю вимогу отримано не було, як і не надано доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем в розмірі 176 380,00 грн.

Таким чином, відповідач в порушення вищенаведених положень закону отриманий за договором товар в повному обсязі не оплатив, тому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про довеність позовних вимог й необхідність їх задоволення.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 25 514,70 грн. договірної неустойки в вигляді пені, 1 739,64 грн. 3 % річних та 6 349,68 грн. інфляційної складової боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин за правопорушення в сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Зокрема, порушенням зобов'язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарськими санкціями ( ст. 217 ГК України) визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями в силу ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім цього, договором (п.п. 7.2 ) сторони погодили, що за несвоєчасну чи неповну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від не перерахованої суми за кожен день прострочення.

Своє клопотання про зменшення розміру пені відповідач мотивував збитковою діяльністю підприємства, перебуванням у скрутному фінансовому становищі, не здійсненням господарської діяльності та з посиланням на ст. 614 ЦК України відсутністю вини в порушенні зобов'язання.

Однак апеляційний господарський суд зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача та відсутність доказів на підтвердження належного виконання ним умов договору та зменшення негативних наслідків тощо, не вбачав підстав для зменшення розміру пені.

Перевіривши розрахунок суду першої інстанції, апеляційний суд вважав його математично вірним, а висновки місцевого суду щодо необхідності стягнення пені та 3 % річних згідно з розрахунком позивача правомірними.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Юкрейніан Кемікал Продактс» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/2280/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2280/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк