ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.06.2016 Справа № 920/402/16

За позовом: Заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в

особі Фонду державного майна України по Сумській області,

м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина», м. Суми

про стягнення 1061593 грн. 49 коп.

Суддя Заєць С. В.

Представники:

від позивача: Єфіменко О.А. (довіреність від 14.01.2016 № 2);

від відповідача: Сивенко В.М. (довіреність б/н від 01.01.2016);

прокурор: Васянович М.В. (посвідчення від 30.09.2015 № 035854);

Мудрова О.О. (посвідчення від 20.04.2016 № 043003);

При секретарі судового засідання Сугоняко Н. В.

Суть спору: прокурор в інтересах позивача подав позовну заяву від 29.03.2016 № 05/1-140 вих 16, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 908 343 грн. 42 коп., пені у розмірі 205 250 грн. 07 коп., а також стягнути з відповідача на користь прокуратури судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Прокурор подав заяву про збільшення позовних вимог від 27.05.2016 № 05-19/вих-16, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди від 25.12.1992 № 28 у розмірі 1 131 593 грн. 40 коп., у тому числі зі сплати орендної плати - 926 343 грн. 42 коп. та пені - 205 250 грн. 07 коп., а також судовий збір у розмірі 16 974 грн. 67 коп.

31.05.2016 прокурор подав до суду клопотання від 27.05.2016 № 05-190 вих 16 з проханням припинити провадження у справі в частині стягнення із відповідача заборгованості за оренду державного майна за грудень 2015 року у розмірі 272000 грн., січень 2016 року - 318171,71 грн., лютий 2016 року - 28171,71 грн. всього на загальну суму 618343,42 грн. та повернути судовий збір у розмірі 9275,15 грн.

07.06.2016 прокурор подав суду клопотання від 06.06.2016 № 05-243 вих 16, в якому просить припинити провадження у справі в частині стягнення із відповідача заборгованості за оренду державного майна за лютий 2016 року у розмірі 70000 грн. та повернути судовий збір у розмірі 1050 грн.

08.06.2016 прокурор подав додаткові пояснення від 08.06.2016 № 05-258 вих 16, в якій в обгрунтування пояснення щодо правових підстав збільшення позовних вимог у цій справі та припинення провадження у справі в частині вимог за первісним позовом, зазначає, що звертаючись із позовною заявою до суду, прокурор просив стягнути із відповідача на користь РВ ФДМУ по Сумській області заборгованість у розмірі 1113593,49 грн., у тому числі основної суми боргу - 908343,42 грн. та пені -205250,07 грн. Після відкриття провадження у цій справі відповідач частину вказаної заборгованості погасив у добровільному порядку, а саме з 12.04.2016 по 23.05.2016 ним сплачено до бюджету 618343,42 грн. Вказані кошти РВ ФДМУ по Сумській області зараховано на погашення боргу за грудень 2015 року у розмірі 272000 грн., січень 2016 року - 318171,71 грн. і лютий 2016 року -28171,71грн. Станом на 25.05.2016 відповідач погасив заборгованість повністю за грудень-січень 2016 року та частково за лютий 2016 року. Враховуючи, що частина із заявленої до стягнення заборгованості відповідачем погашена під час розгляду справи, прокурор в клопотанні від 27.05.2016 просив провадження у цій частині припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку із відсутністю спору.

Розглянувши в сукупності подані прокурором клопотання суд приходить до висновку, що в справі відбулося зменшення заявлених до стягнення позовних вимог. Зазначену позицію суд обгрунтовує тим, що предмет спору - це матеріальний об'єкт, з приводу якого відбувається спір між позивачем та відповідачем, наприклад речі, грошові кошти, авторське право інш. В даному випадку предметом спору є вимога про стягнення грошових коштів.

Відповідно до приписів пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 856343 грн. 42 коп., в тому числі 856 343 грн. 42 коп. боргу з орендної плати за відповідно до укладеного між сторонами договору оренди № 28 від 25.12.1992 року, 205 250 грн. 07 коп. пені.

07.06.2016 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву від 31.05.2016, в якому зазначив, що відповідачем погашено заборгованість у сумі 688343 грн. 42 коп., тому станом на 31.05.2016 заборгованість товариства по орендній платі складає 856 343 грн. 42 коп, з розрахунку: за лютий 2016 - 220 000, грн., за березень 2016 318 171,71 грн., за квітень 2016 318 171,71 грн. В підтвердження здійснених платежів надав копії платіжних доручень. Зазначені документи оглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

07.06.2016 представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області надано суду клопотання про долучення до матеріалів справи акту звірки надходження орендної плати станом на 01.06.2016. Акт звірки становить собою два окремі ідентичні акти звірки, один примірник якого підписаний Регіональним віддділенням Фонду державного майна України по Сумській області, а другий ТОВ «Горобина» з приміткою, що ТОВ «Горобина» підтверджує заборгованість по орендній платі на 01.06.2016 у розмірі 856343,42 грн.

В судовому засіданні 09.06.2016 прокурор надав пояснення, що підтримує уточнені позовні вимоги та просить стягнути 856 343 грн. 42 коп. заборгованості по орендній платі та 205250 грн. 07. коп. пені, також зауважив, що розрахунок пені доданий до позовної заяви, здійснений правомірно, відповідно до п. 3.4 Договору в редакції, затвердженій рішенням господарського суду Сумської області від 15.04.2013 по справі № 920/420/13. Зазначеним положенням договору визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Прокурор підтримує уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники позивача наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача підтвердив заборгованість по орендній платі на 01.06.2016 у розмірі 856343,42 грн. та зауважив, що станом на 09.06. 2016 додаткових платежів не здійснював.

Враховуючи достатність часу, наданого прокурору позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 1992 року між сторонами було укладено договір оренди № 28 цілісного майнового комплексу Сумського лікеро-горілчаного заводу.

До вищезазначеного договору вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод, а саме від 13.02.2002 року, від 26.12.2003 року, від 17.05.2006 року, від 27.12.2006 року, від 09.11.2011року.

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.09.2012 року у справі № 5021/1192/12, було визнано укладеною додаткову угоду від 26.12.2011 року, якою строк дії договору оренди цілісного майнового комплексу Сумського лікеро-горілчаного заводу продовжено до 25.12.2018 року.

Рішенням господарського суду Сумської області від 15 квітня 2013 року у справі № 920/420/13, було визнано укладеним договір про внесення змін до договору оренди державного майна від 25.12.1992 року № 28 цілісного майнового комплексу Сумського лікеро-горілчаного заводу, що укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Сумській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Горобина».

Рішення господарського суду Сумської області від 15 квітня 2013 року по справі № 920/420/13 залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.07.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2013 року.

Відповідно до пункту 1 договору, позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства Сумського лікеро-горілчаного заводу (надалі Підприємство), вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, станом на 31.10.2012, становить 8509006 грн.00 коп. (вісім мільйонів п'ятсот дев'ять тисяч шість грн. 00 коп.).

Приписами пункту 3.1. договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - березень 2013 року 177093грн. 69 коп. (сто сімдесят сім тисяч дев'яносто три грн. 69 коп.).

Орендна плата перераховується до державного бюджету щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.2. договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не своєчасно та не в повному обсязі сплачує орендну, в зв'язку з чим у нього наявна заборгованість перед позивачем в сумі 856343 грн. 42 коп. за період з лютого 2016 року по квітень 2016 року.

Відповідно до ст.ст. 759, 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Факт, наявності заборгованості по орендній платі у сумі 856343 грн. 42 коп. підтверджується сторонами шляхом підписання акту звірки стану надходження орендної плати станом на 01.06.2016.

Отже, факт заборгованості відповідача підтверджується матеріалами справи, останнім не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 856 343 грн. 42 коп. заборгованості по орендній платі за період з лютого 2016 року по квітень 2016 року.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Нарахування пені здійснюється до моменту повної сплати орендарем заборгованості з орендної плати.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в сумі 205250 грн. 07 коп за несвоєчасну сплату орендної плати.

Відповідач контррозрахунку пені не надав.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 205 250 грн. 07 коп. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної сплати орендної плати, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами договору.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України на підставі ухвали господарського суду судовий збір у сумі 10 325 грн. 92 коп., сплачений відповідно до платіжних доручень від 08.04.2016 № 398 та від 27.05.2016 № 709.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони, також якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що відповідач порушив умови договірних зобов'язань, з нього на користь позивача підлягають стягненню 15923 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» (40000, м. Суми, вул. Петропавлівська, 121, код 31162928) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (40000, м. Суми, вул. Харківська, 30/1, код 21124686) 856 343 грн. 42 коп. боргу з орендної плати, 205 250 грн. 07 коп. - пені, 15923 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.06.2016.

Суддя С.В. Заєць