номер провадження справи 30/33/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2016 Справа № 908/944/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Українська міжнародна торгівельна компанія (01030, м. Київ, вул. Ганни Ахматової, буд. 13-Д, оф. 462)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11 )

про стягнення 166488,90 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача не зявився (в судових засіданнях 13.05.2016 р. та 06.06.2016 р. був присутній директор ОСОБА_1, паспорт виданий Гребінківським СВМ Васильківського МВ РВ МВС України в Київській області від 02.03.2002 р.);

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 18-164 від 30.12.2015 р.;

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю Українська міжнародна торгівельна компанія з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів заборгованості за договором поставки № 902 від 13.11.2014 р. в розмірі 155570,58 грн. (позивач помилково ціну позову визначав в розмірі 155570,12 грн.), в т.ч.: 132444,00 грн. основного боргу, 21652,46 грн. пені та 1474,12 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 11, 16, 509, 526, 625, 663, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що, в супереч умовам договору та чинного законодавства, зобовязання по оплаті отриманого товару відповідачем не виконані, станом на момент подання позову розмір основного боргу за договором складає 13244,00 грн. За доводами позивача, неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді пені та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. порушено провадження у справі № 908/944/16, присвоєно справі номер провадження № 30/33/16, розгляд якої призначено на 13.05.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

Публічне акціонерне товариства «Запорізький завод феросплавів» у відзиві за позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує. При цьому посилається на те, що за умовами п. 5.7 укладеного між сторонами договору оплата проводиться протягом пяти днів тільки за умови виконання продавцем п. 3.4.1 цього договору, яким передбачено надання в тому числі рахунку. За доводами відповідача, підставою для здійснення розрахунків за отримані товари є виставлений позивачем рахунок, а в даному випадку позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт надання рахунку, виставленого за поставлений товар. Такими доказами, на думку відповідача, може бути поштові описи вкладення разом з рекомендованим повідомленням про вручення. Також відповідач, посилаючись на норми п. 1 ст. 614 ЦК України, вважає, що вина ПАТ «Запорізький завод феросплавів» в даному випадку відсутня, оскільки момент для сплати коштів у розмірі 132444,00 грн. за поставлений товар не настав у звязку з невиконання позивачем п. 3.4.1 договору. Крім того, відповідач вважає неправомірним стягнення пені, оскільки п. 10.6 Договору, на який посилається позивач, не передбачений розмір пені, які відповідач повинен сплатити на користь позивача в разі порушення термінів оплати за товар, а приписами діючого законодавства не визначається розмір пені, а лише обмежується її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ.

Ухвалою від 13.05.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 06.06.2016 р. за клопотанням відповідача.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 10.06.2016 р.

За письмовим клопотанням представника відповідача розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача у судове засідання 10.06.2016 р. не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду представника було повідомлено у судовому засіданні 06.06.2016 р. В направленому на електронну адресу суду клопотанні від 09.06.2016 р. зазначає, що сторони не дійшли згоди щодо врегулювання спору мирним шляхом, просить справу розглянути за наявними матеріалами.

В попередньому судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримував вимоги, викладені у позові та наданих суду додаткових поясненнях.

В додаткових поясненнях позивач звертає увагу, що відповідач у направлених на адресу позивача листах від 27.11.2015 р., від 18.03.2016 р. підтверджував факт заборгованості за договором, вказував на його погашення до 30.12.2015 р. та просив надати дисконт. Розмір пені позивач обґрунтовує приписами ч. 6 ст. 231 ГК України. На підтвердження повторного направлення на адресу відповідача рахунків на оплату позивачем до матеріалів справи надано оригінали опису вкладення та фіскального чеку від 16.01.2016р.

Також, до початку судового засідання від позивача надійшла письмова заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач збільшує період нарахування пені та 3% річних до 09.06.2016 р., включно, просить стягнути з відповідача 166488,90 грн. заборгованості, в т.ч.: 132444,00 грн. основного боргу, 31871,10 грн. пені та 2173,80 грн. 3% річних, судові витрати покласти на відповідача.

Заява про збільшення розміру позовних вимог подана позивачем відповідно до ст. 22 ГПК України, відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить правам і охоронюваним законом інтересам сторін, прийнята судом до розгляду та задоволена.

Судом розглядаються позовні вимоги стягнення з відповідача 132444,00 грн. основного боргу, 31871,10 грн. пені та 2173,80 грн. 3% річних.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Відзначає, що в проекті мирової угоди сторони не дійшли згоди щодо строку погашення суми основного бору та судового збору, запропонований відповідачем строк до 17.06.2016 р., позивачем не прийнято. Проти прийняття судом заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог не заперечує. Щодо вимоги позивача про стягнення пені наголошує, що умовами укладеного між сторонами договору не визначено конкретного розміру пені, тому підстави для її нарахування відсутні.

В судовому засіданні 10.06.2016 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, представника позивача у судових засіданнях 13.05.2016 р. та 06.06.2016 р., суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (Постачальником, позивачем у справі) та Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (Покупцем, відповідачем у справі) укладено договір постачання № 902 (надалі Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а Покупець зобовязався прийняти продукцію (товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору (п. 1.1 Договору).

За змістом п. 2.1 та п. 2.2 Договору, у додатку (специфікації) та додаткових угодах до Договору зазначаються, зокрема, відомості щодо найменування товару, кількості кожного найменування товару та загальної кількості, ціни кожного найменування товару та загальної вартості, порядок оплати та форма розрахунків, умови поставки.

Відповідно до п. 3.4 Договору Постачальник зобовязаний надати покупцю оригінали наступних документів:

3.4.1. Оформлених на державній мові та відповідно до вимог п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р.: рахунок-фактура, видаткова накладна на відпуск товару, акт приймання-передачі товару (за згодою сторін);

3.4.2. Сертифікат якості або паспорт виробника товару;

3.4.3. Копію сертифікату походження товару СТ1 (у разі необхідності);

Пунктом 4.1.2 Договору передбачено, що разом з поставкою товару продавець зобовязаний надати покупцеві оригінали документів, передбачені п. 3.4 договору, оформлені державною мовою, з відображенням повних реквізитів, які характеризують товар і є даними цього договору, додатків (специфікацій) до договору.

Ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 5.2 Договору загальна сума договору на момент його складання становить 133 937,00 грн. з ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є його невід'ємною частиною

Згідно з п. 5.6 Договору порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

Порядок розрахунків узгоджено сторонами пунктом 3 додаткових угод № 1 від 05.01.2015 р. та № 4 від 28.08.2015 р., яким передбачено, що покупець здійснює оплату за фактичну кількість поставленого товару з відстрочкою 60 календарних днів з моменту поставки товару за умови виконання п. 3.4, 4.1.2 - 4.1.5 договору.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору Постачальник зобовязаний разом з поставкою товару надати Покупцю наступні оригінали документів, оформлені державною мовою:

- рахунок, накладну на відпуск товару, оформлені відповідно до вимог п. 2.4 «положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р. № 88;

- податкову накладну, оформлену відповідно до вимог статей 187, 201 Податкового кодексу України, «Порядку заповнення податкових накладних» № 1379 від 01.11.2011 р.;

- документ, що засвідчує якість товару (копія, засвідчена печаткою Продавця);

- копію сертифіката походження товару СТІ на мові країни-виробника, завірену печаткою Постачальника (у разі необхідності);

За змістом п. 6.1 Договору, приймання товару за кількістю здійснюється Покупцем на його складі відповідно до вимог Інструкції П.6 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.06.1965 року (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 7.2 Договору, приймання товару за якістю здійснюється Покупцем на його складі відповідно до вимог Інструкції П.7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за якістю», затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 року (з наступними змінами та доповненнями).

За визначенням п. 12.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії Договору закінчується 31.12.2015 р., але не раніше повного виконання зобовязань обома сторонами.

Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, на виконання укладеного між сторонами договору відповідно до Додаткової угоди № 1 від 05.01.2015 р. та Додаткової угоди № 4 від 28.08.2015 р. до цього Договору та видаткових накладних № 1435 від 08.09.2015 р., № 1484 від 17.09.2015 р. та № 1533 від 25.09.2015 р. позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 132444,00 грн.

У звязку з відсутністю оплати за отриманий товар на адресу відповідача позивачем були направлені листи № 19.11.2015-08 від 19.11.2015 р. та № 21.03.2016-02 від 21.03.2016 р. з вимогою сплатити вартість поставленої погасити заборгованість.

10.03.2016 р. позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № б/н з вимогою про сплату 150719,18 грн. заборгованості з урахуванням пені та 3% річних.

В направленому на адресу позивача листи № 27-1985 від 27.11.2015 р. відповідачем повідомлено, що оплату по отриманим від позивача рахункам № 1650 від 08.09.2015 р., №1699 від 17.09.2015 р., № 1533 від 25.09.2015 р. буде здійснено до 30.12.2015 р.

Також, в листі № 27-124 від 18.03.2016 р. відповідач, посилаючись на нестабільну ситуацію на ринку чорної металургії та складність реалізації феросплавної продукції і, як наслідок, з наступними оплатами кредиторської заборгованості, просив позивача надати можливість врегулювання ситуації шляхом надання дисконту.

Листом № 21.03.2016-02 від 21.03.2016 р. позивач надав відповідачу можливість погасити заборгованість з дисконтом 5% строком не пізніше 31.03.2016 р.

Проте, відповідач за поставлений йому товар так і не розрахувався, сума основного боргу на час розгляду справи 132444,00 грн.

Позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 132444,00 грн. основного боргу, 31871,10 грн. пені та 2173,80 грн. 3% річних є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представника відповідача (представника позивача у судових засіданнях 13.05.2016 р. та 06.06.2016 р.), сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стало передання товару відповідачу, а обовязком відповідача прийняття товару і оплата його вартості на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з долучених до справи копій видаткових накладних № 1435 від 08.09.2015 р., № 1484 від 17.09.2015 р. та № 1533 від 25.09.2015 р., позивач на виконання своїх договірних зобовязань поставив відповідачу товар на загальну суму 132444,00 грн. Отримання відповідачем товару на вказану суму підтверджується підписом уповноваженого представника покупця на цих накладних. На оплату виставлені відповідні рахунки (арк. справи 21-26).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вже зазначалося вище, пунктом 3 додаткової угоди № 4 від 28.08.2015 р. до Договору передбачено, що покупець здійснює оплату за фактичну кількість поставленого товару з відстрочкою 60 календарних днів з моменту поставки товару за умови виконання п.3.4, 4.1.2 - 4.1.5 договору.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконав свої зобовязання та передав відповідачу товар на суму 132444,00 грн. Вартість товару відповідачем у визначений договором строк не сплачено, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за отриманий від позивача товар, яка станом на момент подання позову та на час розгляду справи становить 132444,00 грн.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вважає правомірними позовні вимоги ТОВ Українська міжнародна торгівельна компанія про стягнення з відповідача 132444,00 грн. заборгованості за отриманий за договором товар і задовольняє їх в повному обсязі.

Слід зазначити, що факт поставки позивачем товару, об'єми та його вартість, а також розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Заперечення відповідача стосуються лише недотримання позивачем умов п.3.4, 4.1.2 - 4.1.5 Договору щодо надання одночасно з поставкою оригіналів супровідних документів, а саме - рахунку на оплату товару. За доводами відповідача підставою для здійснення розрахунків за отриманий товар є саме виставлений позивачем рахунок.

Разом з тим, суд відзначає, що умовами укладеного сторонами Договору, а саме пунктами 6.2 та 6.3 передбачено, що приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності до Інструкцій Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7.

Приписами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, встановлено, що приймання продукції за кількістю здійснюється по транспортним та товаросупровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документі відсутні.

Згідно з положеннями п. 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.1966р., приймання продукції по якості і комплектності здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особовими умовами поставки, іншими обовязковими для сторін правилами, а також по товаросупровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.ін.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не зупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті зазначається, які документи відсутні.

Судом встановлено, що при прийнятті товару відповідачем не складалися акти про відсутність будь-яких товаросупровідних документів. Будь-які претензії щодо не передання супроводжуючих документів на отриманий товар покупець позивачу не заявляв. Строк для передання не отриманих документів, відповідно до вимог ст. 666 ЦК України, не встановлював.

Відповідно до ч.2 ст.666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві. Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 688 та 690 ЦК України, товари, від яких покупець відмовився, повинні прийматися ним на відповідальне зберігання. Однак, докази відмови від товару чи його прийняття на зберігання відповідачем не надано, та у матеріалах справи вони також відсутні. Також суд приймає до уваги надані позивачем до матеріалів справи оригінали фіскального чеку та опису вкладення від 16.01.2016 р., якими підтверджується повторне направлення на адресу відповідача рахунків та видаткових накладних.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом п. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складеш під час здійснення такої операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, для підтвердження факту поставки та приймання товару, достатньо видаткової накладної, яка є первинним документом.

В даному випадку, долучені до матеріалів справи копії видаткових накладних, які залишена відповідачем без оплати (№ 1435 від 08.09.2015 р., № 1484 від 17.09.2015 р. та № 1533 від 25.09.2015 р.) містить підпис уповноваженого представника Покупця (відповідача).

Також, поза увагою відповідача залишено положення ст. 692 ЦК України, якою встановлено обовязок покупця сплати продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо інше не встановлено законом або договором.

Факт отримання товару за вищевказаними накладними підтверджений матеріалами справи і не заперечується відповідачем.

Договір купівлі-продажу є оплатним при набуванні речі у власність покупець сплачує продавцеві ціну речі, яка обумовлена договором; двосторонньо зобовязуючим це обумовлює взаємне виникнення у кожної із сторін прав та обовязків: продавець зобовязаний передати покупцеві певну річ, але вправі вимагати за це сплати певної ціни, а покупець, в свою чергу, зобовязаний сплатити ціну, але вправі вимагати передачі йому проданої речі; а також консенсуальним, оскільки права та обовязки сторін виникають вже в момент досягнення ними згоди за всіма істотними умовами.

Таким чином, виходячи з правової природи договору купівлі-продажу, з моменту отримання товару (товаророзпорядчих документів на нього) у покупця одночасно виникає зустрічне зобовязання по оплаті переданого товару. Отже, з моменту підписання відповідачем цих накладних та отримання вказаного в них товару, а також враховуючи встановлений п. 3 додаткової угоди до Договору строк, у нього виникло зобовязання по сплаті ціни переданого йому товару зі спливом 60-ти календарних днів (08.11.2015р., 17.11.2015 р., 25.11.2015 р., відповідно).

Посилання відповідача щодо недоведеності його вини у допущеному порушенні з огляду на невиконання кредитором певних дій (відсутності рахунку) судом відхиляються як надумані і необґрунтовані, оскільки факт невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобовязань є доведеним. Суд приймає до уваги, що сам факт наявності заборгованості відповідачем не оспорюється і ним не наведено доводів та не надано жодних доказів, які б могли бути підставою для звільнення його від обовязку щодо оплати отриманого товару. Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовні вимоги про стягнення з відповідача 132444,00 грн. основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, в звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості отриманого товару, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 31871,10 грн. пені та 2173,80 грн. 3% річних.

Відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містить ст. 230 ГК України, яка визначає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 вищезгаданого Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З аналізу наведених норм права випливає, що порушення субєктом господарювання своїх договірних грошових зобовязань дійсно передбачає можливість притягнення його до відповідальності шляхом застосування неустойки у вигляді пені, проте розмір пені, належний до стягнення, встановлюється за згодою сторін (тобто, має бути узгоджений ними в Договорі), за винятком випадків, коли певний розмір пені визначений безпосередньо в законі.

Вимоги про стягнення з відповідача пені заявлені позивачем на підставі п. 10.6 договору, яким передбачено, що у разі порушення термінів оплати за поставлений товар згідно даного договору більше 10-ти календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню згідно діючого законодавства України від суми не сплаченого товару за кожний день прострочення, починаючи з 11-го календарного дня прострочення.

Факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання по сплаті за поставлений товар встановлений. Однак, як вбачається зі змісту п.10.6 Договору, останнім взагалі не зазначено та не передбачено розмір пені. Тобто, конкретний розмір пені за порушення строків оплати товару сторонами при укладенні Договору не визначено.

Зважаючи на те, що в даному випадку ані законом, ані укладеним між сторонами Договором розмір пені не встановлений, суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимоги про стягнення суми 31871,10 грн. пені.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення з нього 3% відсотків річних заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд вважає, що вимоги про їх стягнення підлягають задоволенню в заявленій сумі, а саме в сумі 2173,80 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку, позивачем частково доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість та правомірність заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в сумі 132444,00 грн. основного боргу та 2173,80 грн. 3% річних. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати суми судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір.

Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

З урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення розмірі позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 166488,90 грн. заборгованості, тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 2497,33 грн.

Згідно наданих до позову та зави про збільшення розміру позовних вимог платіжних доручень № 356 від 07.04.2016 р. на суму 2328,18 грн., № 360 від 08.04.2016 р. на суму 100,00 грн., № 616 від 09.06.2016 р. на суму 240,00 грн. позивачем сплачено суму 2668,18грн. судового збору, отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 170,85 грн.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; <…>.

За таких обставин, судовий збір в сумі 170,85 грн., зайво сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» судовий збір підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (м. Київ) до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (м.Запоріжжя) задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (01030, м.Київ, вул. Ганни Ахматової, буд. 13-Д, оф. 462, ) 132444 (сто тридцять дві тисячі чотириста сорок чотири) грн. 00 основного боргу, 2173 (дві тисячі сто сімдесят три) грн. 80 коп. 3% річних та 2019 (дві тисячі девятнадцять) грн. 24 коп. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Видати ухвалу про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська міжнародна торгівельна компанія» (01030, м. Київ, вул. Ганни Ахматової, буд. 13-Д, оф. 462, ) суми 170 (сто сімдесят) грн. 85 коп. зайво сплаченого згідно платіжного доручення № 616 від 09.06.2016 р. судового збору.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 15.06.2016 р.