ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р.Справа № 922/1554/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкріплення", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківшлях", м. Харків
про стягнення 427134,84 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю № б/н від 27.05.2016 р.

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю № б/н від 27.01.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкріплення" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківшлях" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за договором поставки № 17/08/15-1 від 17.08.2015 р. у розмірі 249803,96 грн.; 3% річних нарахованих на непогашену суму основної заборгованості у розмірі 8962,87 грн.; суми пені у розмірі 137583,09 грн. та інфляційних у розмірі 30784,92 грн., всього - 427134,84 грн.

Ухвалою суду від 20.05.2016 р. було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 02.06.2016 р. о 10:00 год.

Представники сторін надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх.№ 18340 від 02.06.2016 р.), яка судом була задоволена.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 02.06.2016 р. за вх. № 18333, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача вказував, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором поставки № 17/08/15-1 від 17.08.2015 р. у розмірі 249803,96 грн.; умовами договору не передбачено стягнення пені за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання; всупереч п.6.1. договору позивачем не використано досудовий порядок врегулювання даного спору, не направлено відповідачу в порядку ст. 6 ГПК України претензію, а тому вимоги позивача про стягнення з позивача інфляційних втрат у розмірі 30784,92 грн. та 3% річних у сумі 8962,87 грн. є незаконними.

У судовому засіданні призначеному на 02.06.2016 р. о 10:00 год. була оголошена перерва на 08.06.2016 р. о 10:30 год.

Представники сторін надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх.№ 19013 від 08.06.2016 р.), яка судом була задоволена.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 08.06.2016 р. за вх. № 19003, надав письмові пояснення, які судом долучені до матеріалів справи. У письмових поясненнях представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 137583,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 30784,92 грн. та 3% річних у сумі 8962,87 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення суми основної заборгованості за договором поставки № 17/08/15-1 від 17.08.2015 р. у розмірі 249803,96 грн. не заперечував, в решті позову просив суд відмовити.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

17.08.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкріплення" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківшлях" (покупець) був укладений договір поставки № 17/08/15-1 (надалі - договір).

Відповідно п.1.1. договору постачальник передає у власність, а покупець приймає та оплачує у строк, згідно п. 3.1. договору, товар.

Найменування товару, кількість, ціна та умови поставки вказуються у специфікаціях і додаткових угодах, які є невід'ємною частиною даного договору (п.1.2. договору).

Згідно п. 3.1. договору покупець зобов'язується оплатити товар в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставлених рахунків з відстрочкою платежу - 60 календарних днів з моменту поставки товару. Розрахунок поставки здійснюється з урахуванням транспортування продукції з бази постачальника на місце виконання робіт -ПрАТ«ЗЖРК» Запорізької обл., с. Мала Білозірка.

Відповідно п. 4.2. договору датою поставки вважається дата відвантаження продукції зі складу постачальника на адресу покупця.

Згідно п. 5.1. договору відповідальність сторін за порушення умов даного договору визначається у відповідності до чинного законодавства України.

Відповідно п. 10.1. договору договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 р.

Згідно п. 10.2. договору у випадку, якщо зобов'язання за даним договором не виконані хоча б однією із сторін, то строк дії продовжується до остаточного вирішення правовідносин, що випливають з умов даного договору згідно чинного законодавства України.

До договору поставки між сторонами була підписана специфікація № 1 від 17.08.2015 р. на загальну суму 1392453,96 грн.

В подальшому на виконання даного договору за фактом поставки окремих партій товару між сторонами були складені наступні документи:

1) видаткова накладна № РН-0000029 від 19.08.2015 р. на загальну суму 199337,51 грн.; податкова накладна № 8 від 19.08.2015 р. на загальну суму 199337,51 грн.; товарно-транспортна накладна № НОМЕР_1 від 19.08.2015 р.;

2) видаткова накладна № РН-0000031 від 19.08.2015 р. на загальну суму 199337,51 грн.; податкова накладна №9 від 19.08.2015 р. на загальну суму 199337,51 грн.; товарно-транспортна накладна № НОМЕР_2 від 19.08.2015 р.;

3) видаткова накладна № РН-0000032 від 20.08.2015 р. на загальну суму 445105,10 грн., податкова накладна № 11 від 20.08.2015 р.; товарно-транспортна накладна № НОМЕР_3 від 20.08.2015 р. на загальну суму 445105,10 грн.;

4) видаткова накладна № РН-0000034 від 21.08.2015 р. на загальну суму 200099,11 грн.; податкова накладна № 12 від 21.08.2015 р. на загальну суму 200099,11 грн.; товарно-транспортна накладна № НОМЕР_4 від 21.08.2015 р.;

5) видаткова накладна № РН-0000035 від 31.08.2015 р. на загальну суму 170214,00 грн.; податкова накладна № 16 від 31.08.2015 р. на загальну суму 170214,00 грн.; товарно-транспортна накладна № НОМЕР_5 від 31.08.2015 р.;

6) видаткова накладна № РН-0000041 від 02.09.2015 р. на загальну суму 178360,73 грн.; податкова накладна №3 від 02.09.2015 р. на загальну суму 178360,73 грн.; товарно-транспортна накладна № НОМЕР_6 від 02.09.2015 р.

За договором покупцем була видана довіреність № 16 від 18.08.2015 р. на ім'я ОСОБА_3, який був уповноважений приймати товар за договором.

На виконання договору постачальником був виставлений покупцю рахунок-фактура № СФ-0000050 від 19.08.2015 р. на загальну суму 1392453,96 грн.

Однак виставлений постачальником рахунок-фактура був оплачений покупцем не повністю у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором. Основна заборгованість відповідача перед позивачем за договором складає 249803,96 грн., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по контрагенту "Харківшлях" за період з 19.08.2015 р. по 30.06.2016 р., карткою по рахунку 361 по контрагенту ТОВ "Харківшлях", а також відповідними банківськими виписками (том 1 а.с. 45 - 55).

При цьому суд зазначає, що відповідачем не заперечується сума основної заборгованості за договором поставки № 17/08/15-1 від 17.08.2015 р. у розмірі 249803,96 грн. та надано до суду акт звірки станом на 31.05.2016 р. підписаний відповідачем.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За таких обставин господарський суд прийшов до висновку, що сума основної заборгованості за договором поставки № 17/08/15-1 від 17.08.2015 р. у розмірі 249803,96 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8962,87 грн. та інфляційних у розмірі 30784,92 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу висловлювань відповідача про те, що всупереч п.6.1. договору позивачем не був використаний досудовий порядок врегулювання спору та не направлена відповідачу в порядку ст. 6 ГПК України відповідна претензія, а тому вимоги позивача про стягнення з позивача інфляційних втрат у розмірі 30784,92 грн. та 3% річних у сумі 8962,87 грн. є незаконними, суд зазначає, що дані висловлювання відповідача не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки п. 3.1. договору поставки був встановлений строк оплати товару - 60 календарних днів з моменту поставки товару, а передбачена законом відповідальність за невиконання відповідачем свого грошового зобов'язання за договором поставки (стягнення суми 3% річних та суми інфляційних) наступає з дня невиконання відповідачем грошового зобов'язання без направлення відповідачу відповідної претензії в порядку ст. 6 ГПК України.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 137583,09 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що умовами договору поставки не було передбачено стягнення з відповідача пені нарахованої у відповідності з Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", та те, що з матеріалів справи не вбачається підстав стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені на підставі інших актів законодавства, суд дійшов до висновку, що сума пені у розмірі 137583,09 грн. не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за договором поставки у розмірі 249803,96 грн., 3% річних у розмірі 8962,87 грн. та інфляційних у розмірі 30784,92 грн.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд на підставі ст. 49 ГПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову до суду у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог, яка становить 4343,33 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 549, 611, 625, 628, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківшлях" (61057, м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 13, оф. 608, ідентифікаційний код 37576226) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкріплення" (02091, м. Київ, вул. Вербицького, буд. 1-Р, ідентифікаційний код 39634970) суму основної заборгованості за договором поставки № 17/08/15-1 від 17.08.2015 р. у розмірі 249803,96 грн.; 3% річних у розмірі 8962,87 грн.; інфляційні у розмірі 30784,92 грн. та суму сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 4343,33 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_4