ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.16 Справа № 904/2902/16
За позовом: Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 26 288,47 грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Хоменко О.О., довіреність № 2794/01 від 19 квітня 2016 року, юрисконсульт ІІ категорії юридичного відділу

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 03-2016/Д від 01 березня 2016 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до господарського суду із позовом, яким просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 26 288,47 грн., з яких:

- основна заборгованість у розмірі 18 857,75 грн.;

- 3 % річних у розмірі 268,45 грн.;

- пеня у розмірі 4 464,41 грн.;

- 7% штрафу у розмірі 1 126,71 грн.;

- інфляційні збитки у розмірі 1 571,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 392 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 листопада 2013 року в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії. У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання позивачем, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, нараховані три відсотки річних за період прострочки з 21.02.2015 по 30.03.2016 у сумі 268,45 грн. та інфляційні збитки за період з березня 2015 року по січень 2016 року.

На підставі пункту 7.2.7 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлену теплову енергію у розмірі 4 464,41 грн. та 7% штрафу за загальний період з 21.02.2015 по 30.03.2016.

Відповідач позовні вимоги визнає в частині суми основного боргу 17 377,75грн., зазначає, що 27.04.2016 сплатив 480,00грн., 27.05.2016 - 280,00грн., 30.05.2016 - 720,00грн. Однак відповідач заперечує проти стягнення трьох відсотків річних, втрат від інфляції, оскільки вони нараховані з порушенням умов чинного законодавства та договору. Також відповідач просить зменшити розмір нарахованої неустойки у вигляді 3% річних, інфляційних втрат та 7% штрафу на 75%. Клопотання про зменшення розміру неустойки мотивовано тим, що основним видом діяльності відповідача є продаж канцелярських товарів і книг. У зв'язку з дуже скрутним матеріальним становищем, яке відбулося внаслідок різкого зростання курсу валюти, та у зв'язку з тим, що у всіх постачальників ціни залежать від валютних коливань, книги перестали купувати мешканці міста. В магазині працюють три жінки (дві особи пенсійного віку та одна жінка у віці 47 років). Штрафні санкції у розмірі 3000грн. прирівнюються до майже двох заробітних плат співробітників.

У судовому засіданні 13.06.2016 відповідач надав заяву про розстрочку виконання судового рішення строком на п'ять місяців. Позивач проти задоволення заяви заперечує.

Розгляд справи був відкладений з 11.05.2016 на 31.05.2016, з 31.05.2016 на 13.06.2016.

У судовому засіданні 13.06.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2013 року між державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладений договір №392 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого (п.1.1.) теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.10.1. договору цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання до 31.10.2014. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде заявлено однієї із сторін (п.10.3. договору).

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком і до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року (п.2.1. договору).

Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці (п.5.1. договору).

Межа балансової належності оформлюється у вигляді акта зі схемами теплових мереж, підписаного у двосторонньому порядку, який є невід'ємною частиною договору (п.5.3 договору).

Відповідно до п.5.8. договору при відсутності, пошкодженні та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень по опалюванню та гарячому водопостачанню з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно Дислокації об'єктів до договору №392 від 01.11.2013 постачальник проводить відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання по об'єкту споживача - магазин "Селена", який розташований за адресою: Південний,20.

Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" здійснено поставку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 теплової енергії, про що складені акти здачі-прийняття робіт (послуг):

Акт №626 від 31.01.2015 на суму 2 975,59грн.,

Акт №1932 від 28.02.2015 на суму 2 548,48грн.,

Акт №4338 від 30.04.2015 на суму 1 619,4грн.,

Акт №6249 від 30.11.2015 на суму 2 643,58грн.,

Акт №7684 від 31.12.2015 на суму 2 384,08грн.,

Акт №594 від 31.01.2016 на суму 3 924,82грн.,

Акт №2008 від 29.02.2016 на суму 2 761,8грн.

Наведені вище акти про постачання теплової енергії складені та підписані як позивачем так і відповідачем.

Порядок проведення розрахунків за теплову енергію визначено розділом 6 договору.

Відповідно до п.6.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом тридцяти відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п'ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем протягом місяця споживання теплової енергії. Остаточний розрахунок за фактичну спожиту теплову енергію здійснюється до 20 числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії. (п.п.6.2.- 6.3. договору).

Відповідно до п.6.5 договору у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірним тепловим навантаженням з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача у розрахунковому періоді. Різниця між сплаченою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не здійснив в повному обсязі розрахунки за спожиту теплову енергію за спірний період, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, що і є причиною спору.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (пункт 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно

до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у сумі 18 857,75грн. за період з січня 2015 року по лютий 2016 року.

З огляду на положення п.п.6.3. договору строк оплати теплової енергії за спірний період у сумі 18 857,75грн. є таким, що настав.

Під час розгляду справи відповідачем була сплачена сума 1480,00грн., що підтверджується банківськими виписками від 28.04.2016 на суму 480,00грн., від 27.05.2016 на суму 280,00грн., від 30.05.2016 на суму 720,00грн., у зв'язку з чим заборгованість, яка залишилась несплаченою складає 17 377,75грн.

Доказів оплати спожитої теплової енергії в сумі 17 377,75грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував, позовні вимоги в цій частині визнав.

Право відповідача визнати позов повністю або частково передбачено статтею 22 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи.

Відповідно до частини 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дії відповідача в частині визнання суми основного боргу не суперечать законодавству, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, з огляду на що господарський суд приймає визнання позову відповідачем в частині суми основного боргу - 17 377,75грн.

За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 17 377,75грн.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за спірним договором частково сплачена у сумі 1 480,00грн. після звернення позивача з позовом до суду. Отже, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.02.2015 по 21.03.2016 у сумі 268,45грн. та збитки від інфляції за період з березня 2015 року по січень 2016 року у сумі 1 571,15грн.

Оскільки прострочення виконання зобов'язань за договором має місце вимога позивача про стягнення 3% річних у сумі 268,45грн. та втрат від інфляції у сумі 1 571,15грн. підлягає задоволенню.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За прострочення оплати теплової енергії позивач просить стягнути пеню у сумі 4464,41грн. за несвоєчасну оплату спожитої відповідачем теплової енергії за загальний період з 04.03.2015 по 30.03.2016.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.2.7. договору, за порушення строків оплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми.

Тобто, умовами вищеозначеного пункту договору сторони не визначили розмір пені у відсотках, як це передбачено вимогами законів, а лише обмежили її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ.

Натомість ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Таким чином, оскільки сторони не узгодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування позивачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є неправомірним.

Отже, вимога позивача про стягнення пені є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

За прострочення оплати теплової енергії понад 30 (тридцять) днів позивач також просить стягнути штраф у розмірі 7% у сумі 1 126,71грн.

Перевіркою правильності розрахунку штрафу у розмірі 7% встановлено, що розрахунок є вірним.

За наведеного, вимога позивача про стягнення штрафу у розмірі 7% у сумі 1 126,71грн. підлягає задоволенню.

Відповідач просить зменшити розмір штрафу, трьох відсотків річних та втрат від інфляції посилаючись на те, що основним видом діяльності відповідача є продаж канцелярських товарів і книг. У зв'язку з дуже скрутним матеріальним становищем, яке відбулося внаслідок різкого зростання курсу валюти, та у зв'язку з тим, що у всіх постачальників ціни залежать від валютних коливань, книги перестали купувати мешканці міста. В магазині працюють три жінки (дві особи пенсійного віку та одна жінка у віці 47 років). Також відповідач посилається на великий розмір штрафної санкції.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми нарахованих штрафних санкцій та застосувати положення пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, клопотання відповідача про зменшення їх розміру не підлягає задоволенню.

Отже, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, наведених положень чинного законодавства, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 20 344,06грн. (основний борг у сумі 17 377,75грн., три відсотки річних у сумі 268,45грн., втрати від інфляції у сумі 1 571,15грн., штраф у розмірі 7% у сумі 1 126,71грн.).

Заявлене відповідачем клопотання про розстрочку виконання рішення про стягнення заборгованості строком на п'ять місяців (з червня 2016 року по жовтень 2016 року) підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до пункту 7.1.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

Заявлене відповідачем клопотання про розстрочку виконання судового рішення обґрунтоване посиланням на те, що направленням діяльності фізичної особи-підприємця є торгівля канцелярськими товарами та книгами у значно відділеному від центру районі, кількість продаж книжкової продукції зменшилась, місячний обіг грошових коштів є незначним. Вважає, що сплата заборгованості та відповідних нарахувань одним платежем може спричинити негативні наслідки для його підприємницької діяльності. Натомість, за умови поступової, протягом п'яти місяців сплати боргу рівними частинами, зобов'язується погасити заборгованість повністю.

За вказаних обставин суд вважає за можливе застосувати розстрочку виконання судового рішення строком на 5 (п'ять) місяців зі сплатою заборгованості за наступним графіком: не пізніше 30.06.2016 - 4 068,81грн. заборгованості; не пізніше 30.07.2016 - 4 068,81грн. заборгованості, не пізніше 30.08.2016 - 4 068,81грн. заборгованості, не пізніше 30.09.2016 - 4 068,81грн. заборгованості, не пізніше 30.10.2016 - 4 068,82грн. заборгованості.

Вирішуючи питання щодо розподілу судового збору суд враховує наступне.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 419,79грн. згідно платіжного доручення №232 від 05.04.2016 (а.с.6), у той час, як необхідно було сплатити 1 378,00грн. Отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 41,79грн. (1 419,79грн. - 1 378,00грн.).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Однак, станом на час розгляду справи клопотання позивача про повернення зайво сплаченого судового збору до суду не надходило.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 143,98грн.

Керуючись ст.ст. 1, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Припинити провадження у справі в частині стягнення суми 1 480,00грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична,1, ) заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 17 377,75грн., три відсотки річних у сумі 268,45грн., втрати від інфляції у сумі 1 571,15грн., штраф у розмірі 7% у сумі 1 126,71грн., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1 143,98грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) розстрочку виконання рішення суду на 5 (п'ять) місяців починаючи з червня 2016 року зі сплатою не пізніше 30.06.2016 - 4 068,81грн. заборгованості; не пізніше 30.07.2016 - 4 068,81грн. заборгованості, не пізніше 30.08.2016 - 4 068,81грн. заборгованості, не пізніше 30.09.2016 - 4 068,81грн. заборгованості, не пізніше 30.10.2016 - 4 068,82грн. заборгованості.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Н.М. Євстигнеєва

Повне рішення складено, - 13.06.2016.