ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.06.2016р. Справа №905/374/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь,

про стягнення 108566,44 грн

Головуючий суддя: Паляниця Ю.О.

Суддя: Ніколаєва Л.В.

Суддя: Шилова О.М.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: не зявився

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва

з 22.03.2016р. по 05.04.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь про стягнення втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення 79270,27 грн, 3% річних 5090,40 грн, пені 24205,77 грн.

Ухвалою суду від 28.01.2016р. (суддя Ніколаєва Л.В.) за зазначеним позовом порушено провадження по справі №905/374/16, розгляд справи призначено на 16.02.2016р.

15.02.2016р. у звязку з відсутністю судді Ніколаєвої Л.В. здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи, внаслідок чого справу №905/374/16 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

Виходячи зі змісту протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, 15.04.2016р. для розгляду справи №905/374/16 було визначено колегію у складі: головуючого судді Паляниці Ю.О., суддів Ніколаєвої Л.В., Шилової О.М.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов типового договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу), що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та пені.

Відповідач у відзиві №858-юр від 11.03.2016р. позовні вимоги визнав частково, надав суду контррозрахунок інфляційних нарахувань, пені, 3% річних та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» інфляційні нарахування за весь час прострочення у розмірі 64205,54 грн, 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань 3143,89 грн за договором №08/1865-13 від 28.04.2014р. Крім того, відповідач надав клопотання №858-юр від 11.03.2016р., в якому просив суд зменшити розмір стягуваної пені на 90%.

Відповідач в судове засідання 13.06.2016р. не зявився, проте, засобами електронного звязку надав клопотання №03-937юр/16 від 10.06.2016р. про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибуття у судове засідання.

З урахуванням того, що у вказаному клопотанні відповідачем не наведено будь-яких підстав неможливості прибуття представника у судове засідання, з огляду на те, що ухвалою суду від 07.06.2016р. присутність сторін у судовому засіданні 13.06.2016р. була визначена не обовязковою, а у попередніх засіданнях суду та у письмовому відзиві, поясненнях Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» вже було висловлено власну правову позицію по суті спору, клопотання відповідача залишається судом без задоволення, а справа розглядається по суті в судовому засіданні 13.06.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 28.04.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (покупець) було підписано типовий договір №08/1865-13 на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу).

За приписами п.1.1 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. (в редакції додаткової угоди №9 від 27.03.2015р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 387,927 тис. куб. м, а саме: у 2014 році 213,877 тис. куб. м; у 2015 році до 174,050 тис. куб. м, у тому числі, у січні 7,590 тис. куб. м, лютому 6,460 тис. куб. м, березні - 10 тис. куб. м, квітні - 10 тис. куб. м, травні - 10 тис. куб. м, червні 10 тис. куб. м, липні - 10 тис. куб. м, серпні - 10 тис. куб. м, вересні - 10 тис. куб. м, жовтні 20 тис. куб. м, листопаді - 30 тис. куб. м, грудні - 40 тис. куб. м.

Згідно з п.3.3 укладеного сторонами правочину приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.4 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. (в редакції додаткової угоди №1 від 28.04.2014р.) не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленому печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За змістом п.5.2 укладеного позивачем та відповідачем правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 2937,60 грн з ПДВ. Сторонами неодноразово вносились зміни в п.5.2 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р., внаслідок чого ціна на газ становила:

- з 01.04.2014р. 4824 грн з ПДВ (додаткова угода №1 від 28.04.2014р.),

- з 01.05.2014р. 5668,80 грн з ПДВ (додаткова угода №2 від 14.05.2014р.),

- з 01.09.2014р. 5848,80 грн з ПДВ (додаткова угода №3 від 05.09.2014р.),

- з 01.11.2014р. 6120 грн з ПДВ (додаткова угода №4 від 10.11.2014р.),

- з 01.12.2014р. 7080 грн з ПДВ (додаткова угода №5 від 08.12.2014р.),

- з 01.02.2015р. 6840 грн з ПДВ (додаткова угода №7 від 05.02.2015р.),

- з 01.03.2015р. 10680 грн з ПДВ (додаткова угода №8 від 10.03.2015р.),

- з 01.04.2015р. 8640 грн з ПДВ (додаткова угода №10 від 03.04.2015р.),

- з 01.05.2015р. 8172 грн з ПДВ (додаткова угода №11 від 07.05.2015р.),

- з 01.06.2015р. 7920 грн з ПДВ (додаткова угода №12 від 03.06.2015р.).

Відповідно до розділу 11 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. (в редакції додаткової угоди №13 від 19.06.2015р.) договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2014р., і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу:

- б/н від 30.04.2014р. у січні 2014 року на суму 21473,86 грн,

- б/н від 30.04.2014р. у лютому 2014 року на суму 544163,96 грн,

- б/н від 30.04.2014р. у березні 2014 року на суму 16300,74 грн,

- б/н від 30.04.2014р. у квітні 2014 року на суму 10265,47 грн,

- б/н від 31.10.2014р. у жовтні 2014 року на суму 9363,92 грн,

- б/н від 30.11.2014р. у листопаді 2014 року на суму 31768,92 грн,

- б/н від 31.12.2014р. у грудні 2014 року на суму 48547,56 грн,

- б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 53737,20 грн,

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 44186,40 грн,

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 57501,12 грн,

- б/н від 30.04.2015р. у квітні 2015 року на суму 17625,60 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем протягом 5-ти календарних днів після підписання сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

28.04.2014р. сторони підписали додаткову угоду №1 до вказаного правочину, внаслідок чого змінили редакцію п.6.1 договору та узгодили, що у разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно з п.6.2 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. оплата за газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в тому самому місяці, у якому надійшли кошти.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п.7.1 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р.).

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо у договорі виконання грошового зобовязання визначається до настання певного терміну, наприклад до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 Цивільного кодексу України), то останнім днем виконання такого зобовязання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі 31 липня 2014 року).

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою квітня 2014 року на суму 10265,47 грн 19.05.2014р. включно,

- за поставкою жовтня 2014 року на суму 9363,92 грн 19.11.2014р. включно,

- за поставкою листопада 2014 року на суму 31768,92 грн 19.12.2014р. включно,

- за поставкою грудня 2014 року на суму 48547,56 грн 19.01.2015р. включно,

- за поставкою січня 2015 року на суму 53737,20 грн 19.02.2015р. включно,

- за поставкою лютого 2015 року на суму 44186,40 грн 19.03.2015р. включно,

- за поставкою березня 2015 року на суму 57501,12 грн 20.04.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (19.04.2015р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою квітня 2015 року на суму 17625,60 грн 19.05.2015р. включно.

Одночасно, як свідчать матеріали справи, крім іншого, у січні 2014 року відповідач отримав товар на суму 21473,86 грн (7,310 тис. куб. м), у лютому 2014 року 544163,96 грн (185,241 тис. куб.м), у березні 2014 року 16300 грн (5,549 тис. куб. м), про що складено акти б/н від 30.04.2014р.

Тобто, обсяги постачання газу та його вартість за вказаними актами остаточно визначено лише 30.04.2014р.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим до виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.189 Господарського кодексу України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами державного самоврядування.

Частинами 2, 3 ст.631 Цивільного кодексу України передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення; сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Пункт 11 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. не суперечить приписам ст.631 Цивільного кодексу України, але свідчить про те, що до дати його підписання (28.04.2014р.) сторонами не була узгоджена ціна газу, що поставлявся, як обовязкова умова договору та інформація, яку мають містити акти приймання-передачі газу, які, в свою чергу, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами відповідно до п.3.4 договору.

Позивачем не доведено, що договір №08/1865-13 від 28.04.2014р. підписаний із запізненням (тобто після здійснення частини поставок) з вини відповідача. Таким чином, до укладення вказаного правочину ціна поставленого газу сторонами узгоджена не була, що виключало можливість оплати відповідачем спожитого газу. Отже, прострочення покупця не відбулось.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Після укладення договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. сторони мали керуватися його умовами. Так, п.п.3.3, 3.4 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; в акті приймання-передачі зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

При цьому, строк оплати газу, поставленого до укладення договору, сторонами договору окремо не врегульований, тому у визначенні періодів прострочення виконання відповідачем зобовязань з оплати газу, поставленого за договором у січні, лютому та березні 2014 року, суд виходить з наступного.

Абзацом другим ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У правовідносинах, що склалися за договором, такою подією є оформлення акта приймання-передачі газу (п.3.4 договору).

Пунктом 3.4 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. (в редакції додаткової угоди №1 від 28.04.2014р.) також передбачений обовязок продавця не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, повернути покупцеві підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, а пунктом 6.1. договору обовязок покупця здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу тобто фактично договір надає покупцю 12 днів для здійснення остаточної оплати газу в добровільному порядку.

Акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень 2014 року підписані 30.04.2014р. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про дату отримання покупцем підписаних постачальником актів, суд виходить з того, що останнім днем виконання обовязку покупця з оплати отриманого газу було 12.05.2014р., а нарахування пені, 3% річних має проводитись з 13.05.2014р., оскільки саме з цієї дати (зі спливом 12-ти днів для здійснення оплати газу в добровільному порядку) покупець вважається таким, що прострочив.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2014р. відповідач перерахував на користь позивача 592204,03 грн, що підтверджується відомостями, які містяться у довідці «Операції з 01.04.2014р. по 31.08.2015р.» позивача, платіжним дорученням №3698 від 05.06.2014р. на суму 592204,03 грн, що були зараховані в якості оплати за поставками січня 2014 року 21473,86 грн, лютого 2014 року 544163,96 грн, березня 2014 року 16300,74 грн, квітня 2014 року 10265,47 грн.

25.11.2014р. відповідач перерахував на користь позивача 9363,92 грн, що підтверджується відомостями, які містяться у довідці «Операції з 01.04.2014р. по 31.08.2015р.» позивача, платіжним дорученням №7264 від 25.11.2014р. на суму 9363,92 грн, що були зараховані в якості оплати за поставкою жовтня 2014 року 9363,92 грн.

Крім того, 29.12.2014р. та 26.03.2015р. відповідач перерахував на користь позивача 13768,92 грн та 66544,56 грн, що підтверджується відомостями, які містяться у довідці «Операції з 01.04.2014р. по 31.08.2015р.» позивача, платіжними дорученням №8066 від 29.12.2014р. на суму 13768,92 грн, №1519 від 26.03.2015р. на суму 66544,56 грн, що були зараховані в якості оплат за поставкою листопада 2014 року 31768,92 грн.

29.05.2015р. відповідач перерахував на користь позивача 155427,72 грн, що підтверджується відомостями, які містяться у довідці «Операції з 01.04.2014р. по 31.08.2015р.» позивача, платіжним дорученням №2748 від 29.05.2015р. на суму 155427,72 грн, що були зараховані в якості оплати за поставкою січня 2015 року 53737,20 грн, лютого 2015 року 44186,40 грн, березня 2015 року 57501,12 грн, а також квітня 2015 року в частині 3 грн.

09.06.2015р. відповідач перерахував на користь позивача 17625,60 грн, що підтверджується відомостями, які містяться у довідці «Операції з 01.04.2014р. по 31.08.2015р.» позивача, платіжним дорученням №2969 від 09.06.2015р. на суму 17625,60 грн, що були зараховані в якості оплати за поставкою квітня 2015 року 17625,60 грн.

За таких обставин, при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що фактичне перерахування вартості природного газу на суму 854934,75 грн було здійснено відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №08/1865-13 від 28.04.2014р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №08/1865-13 від 28.04.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору, покупець зобов?язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 24205,77 грн пені, а саме:

- 43,10 грн за період з 20.11.2014р. по 25.11.2014р. (поставка жовтня 2014 року на суму на суму 9363,92 грн),

- 2424,43 грн за період з 20.12.2014р. по 26.03.2015р. (поставка листопада 2014 року на суму 31768,92 грн),

- 3817,67 грн за період з 20.01.2015р. по 09.06.2015р. (поставка грудня 2014 року на суму 48547,56 грн),

- 8374,17 грн за період з 20.02.2015р. по 29.05.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 53737,20 грн),

- 5157,10 грн за період з 20.03.2015р. по 29.05.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 44186,40 грн),

- 3780,90 грн за період з 20.04.2015р. по 29.05.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 57501,12 грн),

- 608,40 грн за період з 20.05.2015р. по 09.06.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 17625,60 грн).

За розрахунком відповідача пеня за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» складає 22009,97 грн.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням приписів п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо не нарахування пені у день фактичної оплати, з огляду на те, що позивач припустився помилки при визначенні початку перебігу строку для нарахування неустойки за зобовязаннями березня 2015 року, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті газу, який було поставлено у жовтні-грудні 2014 року, січні-квітні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 23224,22 грн.

Відносно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру належної до стягнення суми пені, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України та п.7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вбачається, що під час розгляду заяв про зменшення неустойки чи відстрочення платежу судом, насамперед, повинно бути встановлено, що саме є підставою для задоволення наведеного клопотання, винятковість випадку, ступінь вини боржника, незначність прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

За змістом ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні до суду з розглядуваною заявою заявником мають бути визначені підстави такого звернення, а також доведено, в тому числі, винятковість випадку, відсутність вини у порушенні зобовязання, незначність прострочення виконання, відсутність наслідків порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, наявність обставин вжиття заходів до виконання зобов'язання або негайного добровільного усунення порушення зобов'язання та його наслідків.

Обґрунтовуючи подану заяву відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, наявність дебіторської заборгованості споживачів за природний газ, зокрема, заборгованість населення за спожитий природний газ станом на 01.02.2016р. складає 16447296,48 грн, заборгованість бюджетних організацій - 1831836,41 грн, заборгованість Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за надані відповідачем послуги з транспортування природного газу - 17940632,37 грн. Крім того, відповідач зазначає, що зобовязання щодо прийняття та оплати природного газу за договором №08/1865-13 від 28.04.2014р. виконано Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» у повному обсязі. Також, відповідач наголосив, що за весь час проведення антитерористичної операції останньому завдано збитків від проведення військових дій, пошкоджені розподільні газопроводи, що перебувають у користуванні відповідача; контрагенти, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території не сплачують надані відповідачем послуги.

При цьому, на підтвердження своєї заяви відповідачем представлено до матеріалів справи постанову №810 від 19.03.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про видачу ліцензій на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом ПАТ «Маріупольгаз», ліцензію серії АЕ №295547 від 15.04.2015р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), що засвідчує право Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, розпорядження №1275-р від 02.12.2015р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», довідку без номеру та дати про заборгованість станом на 01.02.2016р. перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» за спожитий природний газ: бюджетних організацій - 1831836,41 грн, населення - 16447296,48 грн, а також Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за надані послуги з транспортування природного газу 17940632,37 грн.

Проте, за висновками суду представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об'єктивних обставин, що виключали б можливість покупця належним чином виконати свої зобов'язання за договором. Наразі, за висновками суду, розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача є співрозмірними з порушенням.

Таким чином, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 5090,40 грн, а саме:

- 187,09 грн за період з 20.02.2014р. по 04.06.2014р. (поставка січня 2014 року на суму 21473,86 грн),

- 3488,61 грн за період з 20.03.2014р. по 05.06.2014р. (поставка лютого 2014 року на суму 544163,96 грн),

- 62,97 грн за період з 20.04.2014р. по 04.06.2014р. (поставка березня 2014 року на суму 16300,74 грн),

- 14,34 грн за період з 20.05.2014р. по 05.06.2014р. (поставка квітня 2014 року на суму 10265,47 грн),

- 4,62 грн за період з 20.11.2014р. по 25.11.2014р. (поставка жовтня 2014 року на суму на суму 9363,92 грн),

- 154,83 грн за період з 20.12.2014р. по 26.03.2015р. (поставка листопада 2014 року на суму 31768,92 грн),

- 263,37 грн за період з 20.01.2015р. по 09.06.2015р. (поставка грудня 2014 року на суму 48547,56 грн),

- 437,26 грн за період з 20.02.2015р. по 29.05.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 53737,20 грн),

- 257,85 грн за період з 20.03.2015р. по 29.05.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 44186,40 грн),

- 189,04 грн за період з 20.04.2015р. по 29.05.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 57501,12 грн),

- 30,42 грн за період з 20.05.2015р. по 09.06.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 17625,60 грн).

За розрахунком відповідача 3% річних за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» складає 3143,89 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача, дослідивши контррозрахунок відповідача, з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, а також з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строку для нарахування відсотків річних за зобовязаннями січня-березня 2014 року та березня 2015 року, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року, січні-квітні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) дорівнює 2424,66 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 79270,27 грн, а саме:

- 2058,13 грн за період з березня 2014 року по травень 2014 року (поставка січня 2014 року на суму 21473,86 грн),

- 39318,02 грн за період з квітня 2014 року по травень 2014 року (поставка лютого 2014 року на суму 544163,96 грн),

- 619,43 грн за травень 2014 року (поставка березня 2014 року на суму 16300,74 грн),

- 3652,06 грн за період з січня 2015 року по березень 2015 року (поставка листопада 2014 року на суму 31768,92 грн),

- 9430,70 грн за період з лютого 2015 року по травень 2015 року (поставка грудня 2014 року на суму 48547,56 грн),

- 15632,62 грн за період з березня 2015 року по травень 2015 року (поставка січня 2015 року на суму 53737,20 грн),

- 7294,29 грн за період з квітня 2015 року по травень 2015 року (поставка лютого 2015 року на суму 44186,40 грн),

- 1265,02 грн за травень 2015 року (поставка березня 2015 року на суму 57501,12 грн).

За розрахунком відповідача інфляційна складова боргу за простроченими зобовязаннями Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» складає 64205,54 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, а також контррозрахунок відповідача, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за поставками листопада-грудня 2014 року, січня-березня 2015 року.

Крім того, з огляду на висновки суду про виникнення права вимоги за актами від 30.04.2014р. щодо поставок газу у січні-березні 2014 року з 13.05.2014р., приймаючи до уваги, що розрахунок інфляційних втрат за цими поставками здійснений позивачем по травень 2014 року, а період прострочення для нарахування інфляційної складової боргу за цими зобовязаннями починається з червня 2014 року, інфляційні збитки за вказаними поставками у визначеному позивачем періоді відсутні.

За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача належить інфляційна складова боргу у розмірі 24440,89 грн.

Як було зазначено судом вище, відповідач у відзиві №858-юр від 11.03.2016р. позовні вимоги визнав частково, надав суду контррозрахунок інфляційних нарахувань, пені, 3% річних та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» інфляційні нарахування за весь час прострочення у розмірі 64205,54 грн, 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань 3143,89 грн за договором №08/1865-13 від 28.04.2014р.

Згідно із ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позовних вимог господарський суд приймає рішення про задоволення позову.

Як визначено у п.3.12 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» згідно з частиною четвертою статті 78 ГПК господарський суд виносить ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, а відповідно до частини п'ятої цієї ж статті приймає рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем. Проте суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявами позивача про відмову від позову, зменшення розміру позовних вимог та відповідача - про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу), спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства.

За висновками суду, визнання відповідачем позовних вимог про стягнення 3% в сумі 3143,89 грн, інфляційних в сумі 64205,54 грн порушують права безпосередньо Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» в тій частині, яка перевищує встановлений судом розмір відсотків річних та інфляційної складової боргу, внаслідок чого приймається судом частково, а саме на суму інфляційних збитків 24440,89 грн, відсотків річних - 2424,66 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, дослідивши контррозрахунок відповідача, розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про зменшення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 23224,22 грн, 2424,66 грн та 24440,89 грн.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1628,50 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м.Маріуполь про стягнення втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення 79270,27 грн, 3% річних 5090,40 грн, пені 24205,77 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Миколаївська, буд.16, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення 24440,89 грн, 3% річних 2424,66 грн, пеню 23224,22 грн, а також судовий збір в сумі 751,35 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 13.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 13.06.2016р.

Головуючий суддя Ю.О.Паляниця

Суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя О.М. Шилова