ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 р. Справа №904/277/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М., доповідача

суддів: Кощеєва І.М., Кузнецова В.О.,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № б/н від 04.01.16;

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016р. у справі №904/277/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Логістична компанія

Ексім-Юніверс, м.Дніпропетровськ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Дніпропетровськ

про стягнення 1 371 689,02 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016р. (суддя Мілєва І.В.) у справі №904/277/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Логістична компанія Ексім-Юніверс 1 290 456,94 грн. заборгованості, з яких 1 202 687,84 грн. інфляційні втрати, 87 769,10 грн. 3% річних та 19 357,28 грн. судового збору.

Обґрунтовуючи рішення, господарський суд першої інстанції виходив з доведеності належними доказами у справі факту неналежного виконання відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015р., зміненого постановою апеляційної інстанції від 06.10.2015р. та, як наслідок, наявності правових підстав для нарахування відповідачеві за ст.625 ГПК України суми 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з вищезгаданим рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій наполягає на неправомірності рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016р. у даній справі; стверджує, що умови договору поставки ним порушені не були. Отже, з огляду на викладене вище, за результатами апеляційного перегляду скаржник просить рішення суду від 21.03.2016р. скасувати та прийняти у справі нове рішення про відмову в позові повністю. Окрім того, окремим пунктом прохальної частини апеляційної скарги відповідач просить відстрочити йому сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.04.2016р. апеляційна скарга ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016р. у справі №904/277/16 була прийнята до розгляду, клопотання про відстрочку сплати судового збору до ухвалення рішення у справі задоволено.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу суду на факт повного виконання відповідачем станом на 06.05.2016р. наказу господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2015р. №904/10409/14; вважає доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів правомірність судових рішень, що вже набрали законної сили, неприпустимими. Враховуючи наведене, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегією суддів встановлено наступне:

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. змінено рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015р. у справі №904/10409/14 та викладено абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_2 підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Логістична компанія "Ексім-Юніверс" 2 696 609,51 грн. - основного боргу, 154 260,83 грн. 3 % річних, 558 198,07 грн. збитків від інфляції, 68 181,37 грн. судового збору.

За результатами касаційного перегляду, постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2015р. наведену вище постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. у справі № 904/10409/14 залишено без змін.

Проте, встановлену наведеними вище судовими рішеннями суму заборгованості відповідач позивачеві не сплатив, що стало приводом для чергового звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача за невиконання зміненого постановою апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015р. нарахованих на суму основного боргу інфляційних втрат в розмірі 1 283 919,92 грн. (за період з грудня 2014р. по грудень 2015р.) та 3% річних (за період з 19.12.2014р. по 18.01.2016р.) в розмірі 87 769,10 грн.

Отже, згаданими вище судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, а саме, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. та рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015р. у справі №904/10409/14 встановлено факт невиконання відповідачем умов договору поставки №1408/12 від 04.08.2012р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Логістична компанія "Ексім-Юніверс" (постачальник) та Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець).

Зокрема, судами встановлено факт наявності у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем в розмірі 2 696 609,51 грн., у зв'язку з чим рішенням господарського суду від 28.07.2015р., яке змінено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. у справі № 904/10409/14 позовні вимоги ТОВ Логістична компанія Ексім-Юніверс було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 підприємства "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 2 696 609,51 грн. основного боргу, 154 260,83 грн. 3 % річних (за період з 21.01.2013р. по 18.12.2014р.), 558 198,07 грн. збитків від інфляції (за період з лютого 2013 року по грудень 2014 року), а також, 68 181,37 грн. судового збору.

09.10.2015р. на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2015р., зміненого постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р., було видано відповідний судовий наказ.

16.10.2015р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49046325 про примусове виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/10409/14 від 09.10.2015р.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, які вступили в законну силу, є обовязковими до виконання на всій території України.

В свою чергу, згідно з ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони).

Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто, піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Совтрансавто-Холдинг проти України, з посиланням на справу Брумареску проти Румунії (параграф 61), зазначив, що одним з основних елементів Верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, факт порушення відповідачем умов договору поставки №1408/12 від 04.08.2012р. та, як наслідок, факт наявності у відповідача непогашеної заборгованості перед позивачем в розмірі 2 696 609,51 грн. основного боргу, 154 260,83 грн. 3 % річних (за період з 21.01.2013р. по 18.12.2014р.), 558 198,07 грн. збитків від інфляції (за період з лютого 2013 року по грудень 2014 року), а також, 68 181,37 грн. судового збору, при вирішенні спору у даній справі в оскаржуваному рішенні від 21.03.2016р. був обґрунтовано визнаний встановленим.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, за ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, повинен на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (а.с.5), позивач просив стягнути з відповідача за період з грудня 2014р. по грудень 2015р. інфляційні втрати у розмірі 1 283 919,92 грн. та 3% річних за період з 19.12.2014р. по 18.01.2016р. в розмірі 87 769,10 грн.

В той же час, як вірно встановлено місцевим господарським судом під час провадження у справі, згідно довідки ДВС від 25.02.2016р. №02.1.-14/2778 (а.с.127), на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.10.2015р. ВП №49046325 про примусове виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №904/10409/14 від 09.10.2015р., органом державної виконавчої служби 18.01.2016р. з відповідача було стягнуто частину присудженої суми заборгованості в розмірі 10 802,82 грн.

Відповідно до довідки ДВС від 16.03.2016р. №02.1.-14/3830, зазначені вище грошові кошти в розмірі 10 802,82 грн. були перераховані на користь позивача (ТОВ Логістична компанія), як часткове виконання наказу від 09.10.2015р. у справі №904/1040914.

В свою чергу, суд першої інстанції належним чином перевірено наданий позивачем розрахунок суми позову; вірно становлено, що оскільки рішенням господарського суду від 28.07.2015р., яке змінено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. у справі №904/10409/14, саме на виконання якого видано наказ від 09.10.2015р., заборгованість з 3% річних та інфляційних обчислювалась включно по 18.12.2014р. та по грудень 2014р., відповідно, в рамках даного позову нарахування відповідачеві 3% річних та інфляційних має здійснюватись з 19.12.2014р.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини справи, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів повного погашення відповідачем спірної заборгованості станом на 21.03.2016р. (сума часткового погашення становить 10 802,82 грн.), приймаючи до уваги той факт, що чинне законодавство України припинення зобовязання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню не повязує, стягнення з відповідача оскаржуваним судовим рішенням від 21.03.2016р. за несвоєчасне виконання судового рішення від 28.07.2015р., яке змінено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. у справі №904/10409/14, 1 290 456,94 грн. заборгованості, з яких 1 202 687,84 грн. інфляційні втрати, 87 769,10 грн. 3% річних та 19 357,28 грн. судового збору, колегія суддів вважає правомірним.

Натомість, викладені в апеляційній скарзі доводи в ході апеляційного провадження свого підтвердження не знайшли, виявились безпідставними, такими, що не спростовують вищевикладені обставини та не впливають на правильність та повноту надання господарським судом першої інстанції правової оцінки наявним у справі доказам, матеріалам та обставинам справи.

У підсумку, слід зазначити, що колегією суддів апеляційної інстанції під час вирішення даного спору надано належну правову оцінку представленим у відзиві на апеляційну скаргу письмовим твердженням позивача з приводу погашення відповідачем станом на 06.05.2016р. суми спірної заборгованості за наказом господарського суду від 09.10.2015р. у повному обсязі.

Однак, враховуючи, що питання відповідності оскаржуваного судового рішення від 21.03.2016р. вимогам чинного законодавства України, зокрема, щодо повного та обєктивного вивчення фактичних обставин справи та наявних у справі доказів, апеляційний господарський суд вирішує саме станом на час його прийняття, тобто, на 21.03.2016р., факт погашення відповідачем спірної заборгованості вже після оголошення рішення суду першої інстанції колегією суддів до уваги не приймається.

Враховуючи прийняття судового рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, згідно зі ст.49 ГПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір», витрати на апеляційне оскарження в розмірі 21 293,00 грн. (19 357,28 грн. х 110%) покладаються на відповідача та підлягають стягненню до державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.49, 101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2016р. у справі №904/277/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства Дніпропетровський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Державного бюджету України 21 293,00 грн. судових витрат на апеляційне оскарження.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 13.06.2016р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов