донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.06.2016 справа №922/3662/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
За участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю; ОСОБА_6, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського судуЛуганської області
від27.01.2016 р. (підписано 01.02.2016 р.)
у справі№ 922/3662/15 (головуючий суддя Корнієнко В.В., судді Рябцева О.В., Смола С.В.)
за позовомДержавного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, м. Лисичанськ, Луганська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення 179 918 369,99 грн.
В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року до господарського суду звернулось Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, м. Лисичанськ, Луганська область (далі Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за активну електроенергію в сумі 120 098 785,39 грн., за реактивну електроенергію в сумі 2,78 грн., яка поставлена відповідачу за договором про постачання електроенергії від 28.12.2011 № 5/К, пені в сумі 21 985 198,91 грн., 3% річних в сумі 1 318 905,58 грн. та інфляційних втрат в сумі 36 515 477,33 грн. за несвоєчасність виконання зобовязань.

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.01.2016 року провадження у справі в частині стягнення 119 750 000,00 грн. припинено через відсутність предмету спору, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг за активну електроенергію в сумі 348 785,39 грн., борг за реактивну електроенергію в сумі 2,78 грн., пеню в сумі 21 456 175,18 грн., втрати від інфляції в сумі 36 515 477,33 грн., 3% річних в сумі 1 318 905,58 грн., судовий збір в сумі 24 226,02 грн.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України та при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник посилався на безпідставне не взяття до уваги судом першої інстанції сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини за договором 28.12.2011р. у якості належного доказу настання форс-мажорних обставин на спірний період, а також на те, що рахунки на оплату електроенергії були вручені позивачем неуповноваженим представникам відповідача.

У судовому засіданні 21.03.2016р. було оголошено перерву до 28.03.2016р.

В судовому засіданні 28.03.2016р. представником відповідача були заявлені клопотання про призначення у справі економічної експертизи, залучення до участі у справі ДП НЕК "Укренерго" та витребування від нього додаткових пояснень, в задоволенні яких судовою колегією відмовлено через необґрунтованість.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 28.03.2016р. розгляд справи був відкладений на 18.04.2016р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 15.04.2016 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи, змінено склад судової колегії, суддю Радіонову О.О. через перебування у відпустці було змінено на суддю Чернота Л.Ф.

У судових засіданнях 18.04.2016р., 30.05.2016р. та 06.06.2016р. оголошувалась перерва до 30.05.2016р., 06.06.2016р. та 13.06.2016р. відповідно.

Позивач в судовому засіданні вважав рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогійні, викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2011р. між сторонами укладений договір про постачання електричної енергії № 5/К (далі Договір), за умовами розділу 1 якого, позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з дозволеною потужністю 217558 кВт, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Точка продажу електричної енергії: межа балансової належності електромереж, згідно додатку до Договору "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін".

Відповідно до п. 8 Додатку, кінцевий розрахунок, зокрема, за спожиту активну електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії відповідач здійснює на підставі наданих позивачем рахунків у 5 денний (банківських) термін з дня їх отримання.

За змістом п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених додатком до Договору "Порядок розрахунків" (далі Додаток), з порушенням термінів, визначених цим додатком, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.2 Договору, сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобовязань за Договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили і ці обставини безпосередньо впливають на виконання Договору. Термін виконання зобовязань за Договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили. Сторона, для якої виконання зобовязань стало неможливим внаслідок дії обставин непереборної сили, має не пізніше ніж через пять календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, тривалість та вірогідну дату припинення дії обставин непереборної сили.

На виконання умов договору позивач в період з жовтня 2014 р. по лютий 2015 р. поставив відповідачу активну електроенергію на загальну суму 120 098 785,39 грн. та реактивну електроенергію на суму 2,78 грн., що підтверджується актами приймання-передачі товарної продукції за жовтень-грудень 2014 р. та січень-лютий 2015 р., які підписані повноважними представниками сторін за договором та скріплені печатками підприємств. Актом приймання-передачі товарної продукції за березень 2015 р. вартість поставленої електроенергії за попередні періоди була скоригована зменшена на суму 212 245,00 грн.

Для оплати електроенергії позивачем були виставлені відповідачу наступні рахунки:

рахунок-фактура від 31.10.2014 № 5/К за електроенергію відпущену у жовтні 2014 р. на суму 11 371 829,16 грн.; рахунок вручено 03.11.2014 під розписку провідному спеціалісту відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_7;

рахунок-фактура від 30.11.2014 № 5/К за електроенергію відпущену у листопаді 2014 р. на суму 30 387 487,61 грн.; рахунок вручено 02.12.2014 під розписку провідному спеціалісту відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_7;

рахунок-фактура від 31.12.2014 № 5/К за електроенергію відпущену у грудні 2014 р. на суму 27 640 634,69 грн.; рахунок вручено 02.01.2015 під розписку начальнику служби відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_8;

рахунок-фактура від 31.01.2015 № 5/К за електроенергію відпущену у січні 2015 р. на суму 26 428 241,70 грн.; рахунок вручено 02.02.2015 під розписку провідному спеціалісту відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_7;

рахунок-фактура від 28.02.2015 № 5/К за електроенергію відпущену у лютому 2015р. на суму 24 482 840,01 грн.; рахунок вручено 16.03.2015 під розписку провідному спеціалісту відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_7;

рахунок-фактуру від 28.02.2015 № 5/КР за обсяги компенсації та вартості послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії у лютому 2015 р. на суму 391 643,18 грн.; рахунок вручено 16.03.2015 під розписку провідному спеціалісту відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_7;

рахунком-фактурою від 31.03.2015 № 5/К було скориговано вартість відпущеної електроенергії за попередній період зменшено на суму 212 345,00 грн.; рахунок вручено 02.04.2015 під розписку начальнику служби сигналізації та звязку відповідача ОСОБА_9

Через те, що відповідач в повному обсязі за спожиту активну електроенергію не розрахувався, рахунки за перетікання реактивної енергії також сплачені не були, у відповідача, на час звернення з позовом до суду (19.06.2015р. згідно поштового штемпеля), утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 120 098 785,39 грн. за спожиту активну електроенергію та за перетікання реактивної електричної енергії в сумі 2,78 грн.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи, до прийняття рішення судом першої інстанції відповідач частково сплатив спірну заборгованість за спірним Договором в розмірі 119 750 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 26.06.2015 р. із зазначенням призначення платежу "Оплата за активну електричну енергію за період з жовтня 2014р. по лютий 2015р., згідно договору № 5/к від 28.12.2011р." (а.с. 101, т. 1).

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже висновок суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 119 750 000,00 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України є вірним.

Решта вартості спожитої активної електричної енергії в розмірі 348 785,39 грн. (120 098 785,39 грн. 119 750 000,00 грн.), а також борг за реактивну електричну енергію в розмірі 2,78 грн. відповідачем залишились не сплаченими.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Факт наявності вищенаведеної заборгованості, її розмір та період прострочення оплати підтверджуються матеріалами справи.

Оскільки доказів оплати спірної суми відповідачем не надано, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача боргу за спожиту активну електричну енергію в сумі 348 785,39 грн. та за реактивну електричну енергію в сумі 2,78 грн.

Судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача на п.п. 4.2.4, 4.3.1 Договору, як підставу до звільнення від виконання зобовязання по оплаті за отриману електричну енергію, оскільки цей обовязок передбачено вимогами Закону України "Про електроенергетику", його виконання не може бути скасовано або відтерміновано на невизначений строк за угодою сторін.

Доводи відповідача, що рахунки отримувались неуповноваженими особами судова колегія до уваги не приймає оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказані рахунки одержувались під розписку спеціалістом відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_7 та начальником служби відокремленого підрозділу відповідача "Енергоуправління" ОСОБА_8, які в силу своїх службових обовязків здійснювали супроводження договору на поставку електроенергії між сторонами за позовом, здійснювали кількісну оцінку енергоспоживання, мали право приймати управлінські рішення.

Доводи відповідача про те, що рахунки-фактури, які вручались працівникам відповідача, підписані неповноважними працівниками позивача також не приймаються судовою колегією до уваги, так як ці рахунки підписані працівниками Луганської філії позивача та скріплені її печаткою.

Також судова колегія вважає такими, дослідження яких не вплине на обовязок відповідача оплатити спірну суму заборгованості за отриману електричну енергію доводи апеляційної скарги щодо закінчення дії ліцензії позивача як постачальника електричної енергії на території знаходження відповідача, а також доводи щодо необхідності перевірки джерела походження електричної енергії, оплату за отримання якої вимагає позивач. При наявності відповідних порушень позивач може нести відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 24, 27 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 238, 239 ГК України, наявність підстав до застосування відповідних адміністративно-господарських санкцій вирішується відповідними субєктами владних повноважень, що виходить за межі розгляду даної справи.

Внаслідок невиконання відповідачем договірних обовязків щодо оплати вищевказаних рахунків та порушення термінів оплати, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних в сумі 1 318 905,58 грн. та інфляційні в сумі 36 515 477,33 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія, перевіривши розрахунки позивача, вважає вірним висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 318 905,58 грн. та інфляційних в сумі 36 515 477,33 грн.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 21 456 175,18 грн. судова колегія вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України, укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

Частиною 4 ст. 219 ГК України визначено, що сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно ст. 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені частково, суд першої інстанції взяв до уваги наданий відповідачем сертифікат ТПП України від 26.11.2014р., як підставу до звільнення від відповідальності за прострочення оплати, лише за період з 11.11.2014р. по 26.11.2014р. за період прострочення з 26.11.2014р. по 31.05.2015р. суд стягнув пеню в розмірі 21 456 175,18 грн., посилаючись на ненадання відповідачем належних доказів на підтвердження доводів дії форс-мажорних обставин (щодо негативних наслідків АТО), оскільки обставини, які обумовили невиконання зобовязань по оплаті за цей період, Торгово-промисловою палатою України не розглядались.

Разом з тим, Сертифікатом Торгово-промислової палати України від 26.11.2014р. № 1823 про форс-мажорні обставини за договором про постачання електричної енергії від 28.12.2011р., засвідчено, що події на території м. Луганська (проведення АТО) є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) за договором про постачання електричної енергії від 28.12.2011р. Початок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - 12 жовтня 2014 року. Дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору (обставин непереборної сили) на момент видачі даного сертифікату встановити неможливо.

Письмовим повідомленням від 04.11.2014р. № 14-4/152 відповідач повідомив позивача про настання з 12.10.2014р. обставин непереборної сили.

Будь-яких доказів недійсності або невідповідності даного Сертифікату вимогам закону матеріали справи не містять, про наявність таких обставин сторонами не заявлено.

Проведення антитерористичної операції на території Луганської області, де знаходяться виробничі потужності відповідача, є обставинами непереборної сили, що виникли з незалежних від відповідача причин, передбачені вимогами п.п. 4.3.1, 4.3.2 Договору як такі, що звільняють від виконання зобовязань за зазначеним Договором.

Вирішуючи питання щодо розповсюдження таких обставин на спірний період, судова колегія враховує наступне.

За змістом ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Отже тривалість АТО на сході країни, що зазначена у якості причини виникнення форс-мажорних обставин в спірному сертифікаті ТПП України, закріплена на законодавчому рівні та її закінчення має бути визначено відповідним Указом Президента України, який на даний момент відсутній.

Дійсно, спірний Сертифікат виданий до закінчення спірного періоду, але він засвідчує саме зв'язок між наявністю АТО на спірній території та неможливістю виконання відповідачем своїх обовязків за Договором, оскільки проведення АТО триває, тобто обставини не припинили своєї дії, висновок суду про необхідність отримання нового сертифіката є безпідставним.

Судова колегія вважає загальновідомим та таким, що не підлягає доведенню в силу ст. 35 ГПК України той факт, що місто Свердловськ Луганської області, де знаходяться виробничі потужності та електричні мережі відповідача є територією, що не підконтрольна державі та дотримання режиму правопорядку на цій території не забезпечується до теперішнього часу.

Крім того, нарахування пені за прострочення з 08.02.2015р. здійснене позивачем всупереч вимогам ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (набрав чинності 07.02.2015р.), якою до 31.12.2015р. встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

В апеляційній інстанції відповідач надав докази свого статусу виконавця/виробника житлово-комунальних послуг, позивачем зазначений факт не спростований.

Отже мораторій, встановлений вищенаведеними приписами законодавства, є додатковою підставою для звільнення відповідача від оплати пені за період з 07.02.2015р. по 31.05.2015р.

Аналогійної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 29.09.2015р. по справі № 908/6344/14 та від 24.02.2016р. по справі №905/1353/15.

Отже вимоги позивача до відповідача про стягнення пені за прострочення оплати за електричну енергію не підлягають задоволенню, оскільки відповідач звільняється від цієї відповідальності за вищенаведених підстав.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016р. у справі № 922/3662/15 в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 21 456 175,18 грн. слід скасувати через невідповідність висновків обставинам справи, а також в частині розподілу судових витрат.

В цій частині слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 21 456 175,18 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог, у звязку з чим з урахуванням фактично понесених судових витрат з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви слід стягнути судовий збір в розмірі 15 509,40 грн., з позивача на користь відповідача за подання апеляційної скарги слід стягнути судовий збір у сумі 9 586,68 грн.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

У звязку з надлишково сплаченим відповідачем судовим збором у розмірі 146 982,00 грн., перерахованого за платіжним дорученням № НОМЕР_2 від 04.02.2016 р. на загальну суму 227 370,00 грн. відповідач має право звернутися з відповідним клопотанням для повернення надлишково сплаченої частини судового збору у розмірі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016 р. у справі № 922/3362/15 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область на користь Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, м. Лисичанськ, Луганська область пені в розмірі 21 456 175,18 грн., а також в частині розподілу судових витрат.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, м. Лисичанськ, Луганська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область про стягнення пені в розмірі 21 456 175,18 грн. відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Свердловантрацит" (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 24-а, ідентифікаційний код 37596090) на користь Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії (адреса Луганської філії: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Л. Українки, 7-а, ідентифікаційний код 26447684; адреса юридичної особи: м. Київ, вул. Фрунзе, 85, ідентифікаційний код 32402870) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 15 509,40 грн. (на п/р № 6273 у філії ЛОУ АТ "Державний ощадний банк України", МФО 304665, ).

В іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 27.01.2016 р. у справі № 922/3362/15 залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії (адреса Луганської філії: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Л. Українки, 7-а, ідентифікаційний код 26447684; адреса юридичної особи: м. Київ, вул. Фрунзе, 85, ідентифікаційний код 32402870) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Свердловантрацит" (Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 24-а, ідентифікаційний код 37596090) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 9 586,68 грн.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС