РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/6912/16
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Промінь»

про стягнення 216 000 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Кривошея Д.А. (дов. № 220/825/д від 30.12.2015)

від відповідача: Пастухов І.П. (дов. від 12.01.2016)

Матющенко О.В. (дов. від 12.01.2016)

В судовому засіданні 15.06.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.04.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Промінь» (надалі - відповідач) про стягнення 216 000 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки за договором №286/3/14/183 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету) від 22.10.2014, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 216 000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 порушено провадження у справі №910/6912/16 та призначено розгляд справи на 18.05.2016.

В судових засіданнях 18.05.2016, 01.06.2016 оголошувались перерви до 01.06.2016 та 15.06.2016.

Представник відповідача 01.06.2016 заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

В судове засідання, призначене на 15.06.2014, представник позивача з'явився та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 15.06.2014, представник відповідача з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував у зхвязку із спливом строку позовної давності.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Промінь» (далі по тексту - постачальник, позивач) та Міністерством оборони України (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір №286/3/14/183 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету) (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язується у 2014 році поставити замовнику аксесуари одягу з натуральної шкіри; одягу, виготовленого з фетру чи нетканих полотен; одягу готового, з текстильних полотен з покривом, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Пунктом 1.2. Договору (з урахуванням змін внесених Додатковою угодою № 3 від 30.01.2015 ) передбачено, що загальна кількість товару, яку необхідно постачати, відповідно до специфікації та найменування товару складає 2 400 комплектів, ціна кожного окремого комплекту з врахуванням супутніх витрат складає 300 грн., а загальна вартість 720 000 грн., а разом з ПДВ (144 000 грн.) складає 864 000 грн. Термін поставки до 31.03.2015 (включно).

Відповідно до п. 2.7. Договору, приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представником Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно з п. 2.8. Договору, належним чином оформлені документи (видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження) є підтвердженням приймання та оприбуткування за обліком товару.

Однак, як слідує з матеріалів справи, вказаний товар позивачеві встановлені строки поставлено не було.

Відповідно до п. 7.3.4. Договору за порушення строків виконання зобов'язання Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, не поставив позивачу товар у встановлений Договором строк, а отже у позивача викникло право стягнути з відповідача штраф та пеню відповідно до п. 7.3.4 Договору.

Отже позивач просить стягнути з відповідача 155 520 грн. пені в розмірі 0,1 вартості непоставленого товару за кожний день прострочки, та штраф в сумі 7 % що встановлено п. 7.3.4 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 155 520 грн. та штрафу в розмірі 60 480 грн.

У судовому засіданні що відбулось 01.06.2016 відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності та залишення позовної заяви без задоволення.

Суд вважає заяву відповідача безпідставною, необґрунтованою та такою що не береться судом до уваги виходячи з наступного.

Додатковою угодою від 30.01.2015 № 3 до договору № 286/3/14/183 від 22 жовтня 2014 року Сторони погодили строки постачання Товару - Костюм (куртка та штани) у кількості 2 400 шт. вартістю 864 000,00 грн.

Строк постачання встановлено до 31.03.2015 (включно).

За порушення строків постачання товару Відповідачу нараховано штраф та пеню на загальну суму 216 000,00 грн.

Міністерством оборони України 30.03.2016 (відмітка канцелярії про отримання) направлено позовну заяву про стягнення суми штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Зазначене свідчить, що позовну заяву Міністерством оборони України подано в межах строку позовної давності (за 2 дні до його спливу).

01.04.2016 ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/5758/16 позовну заяву було повернуто та встановлено, що після усунення порушення яке стало підставою для повернення позовної заяви, Позивач має право повторно звернутись з позовом до суду.

Зазначена ухвала на адресу Міністерства оборони України надійшла 07.04.2016 (копія відмітки міститься в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 264 ЦК України, Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Враховуючи зазначене, керуючись ст. 258, 264 ЦК України, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання відповідача необґрунтоване.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 155 520 грн. та штрафу в розмірі 60 480 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Промінь» (01054, м. Київ, вулиця Воровського, будинок 33-Б, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) пеню в розмірі 155 520 грн. 00 коп., штраф в розмірі 60 480 грн. 00с коп.. та 3 240 грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.06.2016

Суддя М.О. Лиськов