РІШЕННЯ

14.06.2016Справа №910/8783/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/8783/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор», м. Полтава,

до Аграрного фонду, м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство аграрної політики та продовольства України, м. Київ, і Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва,

про стягнення 20 836,20 грн.,

за участю представників:

позивача - Анкуца В.В. (довіреність від 09.06.2016 № 31);

відповідача - Підтинна О.І. (довіреність від 16.05.2016 № 562);

третьої особи-1 - Пантелеєнко Р.М. (довіреність від 05.05.2016 № 31-4/14);

третьої особи-2 - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду (далі - Фонд) про стягнення заборгованості у розмірі - 20 836,20 грн. за договором складського зберігання зерна від 08.04.2011 № 40/11 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 порушено провадження у справі, призначено судовий розгляд на 31.05.2016; залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство аграрної політики та продовольства України (далі - Міністерство).

30.05.2016 на адресу Господарського суду міста Києва надійшло клопотання від третьої особи-1 про відкладення судового засідання, у зв'язку із неотриманням позовної заяви та не підготовкою до судового засідання.

31.05.2016 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.05.2016 представник відповідача пояснив, що Фонд вчиняє дії для погашення заборгованості, але розрахунок не проводиться Управлінням державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва (далі - Управління).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 розгляд справи відкладено на 14.06.2016; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління.

13.06.2016 Фонд подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що порушення умов Договору відбулося у зв'язку із неприйняттям на оплату Управлінням платіжних доручень; відповідач станом на сьогодні позбавлений можливості самостійно здійснювати платежі за послуги зберігання за Договором.

14.06.2016 Міністерство подало суду письмові пояснення, в яких вказало таке:

- згідно з пунктом 4.4 Договору поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання;

- Товариство щомісячно надавало Фонду акти виконаних робіт для сплати наданих послуг;

- відповідно до Положення про Аграрний фонд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2005 № 543, Фонд є державною спеціалізованою бюджетною установою, уповноваженою реалізувати цінову політику в агропромисловому секторі економіки;

- відповідно до наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами» від 24.12.2012 № 1407, платежі бюджетних установ проводяться через органи Казначейства, які здійснюють їх на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань. Проте, державна спеціалізована установа не може здійснити сплату грошових коштів за послуги зберігання за договором, оскільки існують ускладнення з неоднозначним трактуванням норм законодавства, що були прийняті у 2014-2015 роках різними державними органами, через які безпосередньо здійснюються платежі;

- 18.02.2015 листом №41-07/214 Фонд звернувся до Міністерства економічного розвитку з клопотанням про надання роз'яснень щодо поширення дії Закону України «Про здійснення державних закупівель» на договірні правовідносини, які виникли під час дії Закону України «Про здійснення державних закупівель» та тривають по сьогоднішній час, у зв'язку з тим, що казначейська служба не приймає до виконання платіжні доручення на сплату послуг за договорами зберігання, укладеними в 2010-2014 роках, посилаючись на те, що Фондом не було додержано процедуру закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель». При цьому, слід звернути увагу на те, що договори, на підставі яких Фонду надаються послуги і які підлягають оплаті, укладалися сторонами в період з 2010 року по січень 2014 року, а протягом 2014-2015 додатковими угодами до відповідних договорів їх дія була подовжена до 31.12.2015. Протягом зазначеного періоду часу діяли положення Закону України «Про здійснення державних закупівель». Так, згідно частини третьої статті 2 вказаного закону, його дія не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, зокрема, об'єкти державного цінового регулювання і послуги, закупівля яких здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»;

- Фонд здійснює свою діяльність на підставі вже укладених договорів, які пролонговані і тривають на даний момент, саме тому не існує законних підстав для застосування процедури державних закупівель, що підтверджується позицією, яка знаходиться у листі-роз'ясненні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25.04.2014 №3302-05/13083-06;

- крім того, з листом аналогічного змісту Фонд звернувся до Державної казначейської служби України;

- у відповіді від 08.06.2015 № 11-08/844-16419 Державна казначейська служба України повідомила, що позбавлена функцій тлумачення норм законодавства. Жодної іншої відповіді, яка б роз'яснювала позицію Державної казначейської служби України стосовно застосування норм Закону України «Про здійснення державних закупівель» до Фонду, не надходило;

- враховуючи викладене, Міністерство просило вирішити даний спір у відповідності до норм чинного законодавства України.

Представник позивача у судовому засіданні 14.06.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи-1 надав пояснення по суті спору; підтримав позицію, викладену у письмових поясненнях.

Представники третьої особи-2 у судове засідання 14.06.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 14.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами та третьою особою-1 документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи-1, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011 Товариством (зерновий склад) та Фондом (поклажодавець) було укладено Договір, за умовами якого:

- поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених Договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, предбаченому Договором та законодавством (пункт 1.1 Договору);

- поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку визначеному підпунктом 3.1.4 Договору (підпункт 3.3.2 пункту 3.2 Договору);

- вартість зберігання за тонну за 30 календарних днів становить 17,50 грн. з ПДВ (пункт 4.3. Договору);

- поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна (пункт 4.4 Договору);

- строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем (пункт 7.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2011, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Дія Договору розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011 (пункт 8.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - директором Усом О.В., який діяв на підставі статуту, та від відповідача - генеральним директором Маренцем О.Ю., який діяв на підставі Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2005 № 543, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Додатковою угодою від 31.12.2014 до Договору, сторони визначили строк дії Договору до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

Частиною першою статті 957 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором складського зберігання зерна.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» плата за зберігання зерна, строки її внесення, встановлюються договором складського зберігання зерна.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При укладенні Договору, сторонами не було визначено строк оплати послуг зернового складу.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

06.08.2012 позивачем, на виконання умов Договору, було прийняте на зберігання від відповідача зерно, що підтверджується складською квитанцією на зерно № 63 АФ № 172996; вага - 198 440 кг; найменування зерна (клас) - жито 3 класу; рік збирання врожаю - 2012 року.

07.04.2016 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про оплату послуг за Договором, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком.

Разом з вимогою, позивачем також були надіслані для підписання акти виконаних робіт та розрахунки обсягів коштів за зберігання об'єктів державного цінового регулювання за жовтень 2015 - березень 2016 року, на загальну суму 20 836,20 грн.

У свою чергу, відповідач відповіді на вимогу не надав, акти не підписав та заборгованість не погасив.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані позивачем послуги із зберігання зерна складає - 20 836,20 грн.

Відповідач по суті заборгованість визнав і пояснив невиконання умов Договору тим, що Управління не виконує платіжні доручення посилаючись на те, що зберігання здійснюється не на підставі договору укладеного в порядку Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Разом з тим, слід зазначити таке:

- відповідно до Положення про Аграрний фонд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2005 № 543, Фонд є державною спеціалізованою бюджетною установою, уповноваженою реалізувати цінову політику в агропромисловому секторі економіки;

- відповідно до наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами» від 24.12.2012 № 1407, платежі бюджетних установ проводяться через органи Казначейства, які здійснюють їх на підставі платіжних доручень за дорученнями розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків на рахунках для обліку відкритих асигнувань. Проте, державна спеціалізована установа не може здійснити сплату грошових коштів за послуги зберігання за договором, оскільки існують ускладнення з неоднозначним трактуванням норм законодавства, що були прийняті у 2014-2015 роках різними державними органами, через які безпосередньо здійснюються платежі;

- 18.02.2015 листом №41-07/214 Фонд звернувся до Міністерства економічного розвитку з клопотанням про надання роз'яснень щодо поширення дії Закону України «Про здійснення державних закупівель» на договірні правовідносини, які виникли під час дії Закону України «Про здійснення державних закупівель» та тривають по сьогоднішній час, у зв'язку з тим, що казначейська служба не приймає до виконання платіжні доручення на сплату послуг за договорами зберігання, укладеними в 2010-2014 роках, посилаючись на те, що Фондом не було додержано процедуру закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель». При цьому, слід звернути увагу на те, що договори, на підставі яких Фонду надаються послуги і які підлягають оплаті, укладалися сторонами в період з 2010 року по січень 2014 року, а протягом 2014-2015 додатковими угодами до відповідних договорів їх дія була подовжена до 31.12.2015. Протягом зазначеного періоду часу діяли положення Закону України «Про здійснення державних закупівель». Так, згідно частини третьої статті 2 вказаного закону, його дія не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є, зокрема, об'єкти державного цінового регулювання і послуги, закупівля яких здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»;

- Фонд здійснює свою діяльність на підставі вже укладених договорів, які пролонговані і тривають на даний момент, саме тому не існує законних підстав для застосування процедури державних закупівель, що підтверджується позицією, яка знаходиться у листі-роз'ясненні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 25.04.2014 №3302-05/13083-06;

- крім того, з листом аналогічного змісту Фонд звернувся до Державної казначейської служби України;

- у відповіді від 08.06.2015 № 11-08/844-16419 Державна казначейська служба України повідомила, що позбавлена функцій тлумачення норм законодавства. Жодної іншої відповіді, яка б роз'яснювала позицію Державної казначейської служби України стосовно застосування норм Закону України «Про здійснення державних закупівель» до Фонду, не надходило.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог; по суті позовні вимоги визнав.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1; ідентифікаційний код: 33642855) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гутянський елеватор» (36014, м. Полтава, площа Павленківська, буд. 24; ідентифікаційний код: 31834605): 20 836 (двадцять тисяч вісімсот тридцять шість) грн. 20 коп. боргу та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 17.06.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук