ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа № 920/310/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 20.01.2016 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. №27 від 24.06.2014 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1499 С/1-28) на рішення господарського суду Сумської області від 25.04.16 року у справі № 920/310/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією ОСОБА_3, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми,

про 1000000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 р. ПАТ "Підприємство теплових мереж" в особі керуючого санацією ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до ТОВ "Сумитеплоенерго" про стягнення з відповідача на користь позивача 1000000,00 грн. орендної плати по договору оренди майна № 279 від 01.12.2011 р.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.04.2016 р. у справі № 920/310/16 (суддя Моїсеєнко В.М.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1000000,00 грн. орендної плати по договору оренди майна № 279 від 01.12.2011 р.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що протягом строку дії договору капітального ремонту майна не здійснювалося, що перешкоджає його використанню.

Також вказує на те, що 05.02.2016 року арбітражний керуючий звернувся до ТОВ "Сумитеплоенерго" з вимогою повернути орендоване майно, оскільки планом санації передбачена його реалізація, у відповідь на претензію йому було запропоновано забрати це майно, проте арбітражний керуючий його не забрав.

Крім того зазначає, що договір оренди №279 не містить таких істотних умов договору оренди, як вартість орендованого майна з урахуванням її індексації та порядок використання амортизаційних відрахувань. За таких обставин, враховуючи приписи ч.І ст.180 ГК України, ч. 1 ст. 284 ГК України, договір оренди майна №279, на думку відповідача, є неукладеним.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.05.2016 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 16.06.2016 року на 10:00 год.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.06.2016 року підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№6056 від13.06.2016 року) та його представник у судовому засіданні проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що договір оренди майна №279 від 01.12.2011 року є діючим, оскільки сторонами і в судовому порядку не розривався і заборгованість відповідача перед позивачем за користування орендованим майном у період з 01.06.2014 року по 31.01.2016 року по договору оренди майна №279 від 01.12.2011 року становить 1 000 000,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи відповідача та позивача, заслухавши усні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали, ухвалою господарського суду Сумської області по справі №6/6 від 02.04.2013 р. припинено процедуру розпорядження майном боржника та відкрито процедуру санації ПАТ „Підприємство теплових мереж" (, юридична адреса: 40022, м. Суми. вул. 2-га Залізнична, 10), керуючим санацією було призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3.

На час розгляду справи по суті в судах першої та апеляційної інстанцій ПАТ Підприємство теплових мереж перебуває в процедурі санації і керуючим санацією є арбітражний керуючий ОСОБА_3, який відповідно до статей 17 та 53 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом здійснює функції повноважних органів управління вказаної юридичної особи.

01.12.2011 р. між ПАТ "Підприємство теплових мереж", орендодавцем, та ТОВ "Сумитеплоенерго", орендарем, було укладено договір оренди № 279 (далі договір), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно, визначене у додатку № 1 до договору для здійснення господарської діяльності.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що майно вважається прийнятим в оренду з дня підписання сторонами акту приймання-передачі орендованого майна.

Об"єкт оренди було передано відповідачу в оренду за актом приймання-передачі від 01.12.2011року.

Згідно з п. 3.1. та п. 3.2. договору орендна плата за користування майном становить 50 000 грн. 00 коп. на один місяць та сплачується щомісячно у строк до 25 числа наступного за звітним місяцем.

Відповідно до п. 5.3.2. договору оренди, відповідач зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з протоколом узгодження розбіжностей до договору № 279 орендар сплачує орендну плату щомісячно у строк до 05 числа наступного за звітним місяцем.

Пунктом 8.1. договору визначено строк дії договору до 31.10.2014 року. Після закінчення строку договору найму відповідач продовжував користуватися майном. Позивач не заперечував щодо подальшого користування майном. Сторони досягли згоди про продовження строку дії договору на той же строк, що був визначений договором.

Листом № 02/01/6/6/2003 від 14.11.2014 р. позивач повідомив відповідачу, що договір оренди майна № 279 від 01.12.2011 р. продовжений на той же строк та на тих самих умовах. Відповідач проти цього не заперечував.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями господарського суду Сумської області від 04.08.2015 р. по справі № 920/888/15 та від 25.08.2015 р. по справі № 920/958/15 було встановлено, що договір оренди № 279 від 01.12.2011 р., був поновлений на строк, який був раніше встановлений договором - тобто ще на 2 роки 11 місяців.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вказаними вище судовими актами встановлено договір оренди на даний час є діючим, тобто таким, що створює права та обов"язки для сторін, в тому числі - обов"язок відповідача щодо внесення орендної плати.

Позивач листом від 25.11.2015 року № 02/01/6/6/504 та листом від 22 лютого 2016 року № 02/01/6/6/595, направив відповідачу акти надання послуг по договору оренди № 279 від 01.12.2011 року за період з 01 червня 2014 року по 30 жовтня 2015 року та за період з 01 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року, з проханням підписати вказані акти та підписані екземпляри направити на адресу керуючого санацією.

Відповіді на вказані листи відповідач не надав, акти позивачу не направив.

Після цього позивач направив відповідачу претензію від 23.11.2015 р. № 02-01/6/6/494 з вимогою погасити заборгованість за надані послуги по договору оренди майна № 279 від 01.12.2011 р. протягом пяти календарних днів з дати отримання претензії та попереджає, що у разі відмови задовольнити дану претензію у повному обсязі у зазначений строк змушений буде звернутися за захистом своїх майнових прав та законних інтересів до господарського суду. Проте, відповідач відповіді на претензію позивачу не надав, заборгованість не погасив, що стало приводом для подання позову у даній справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач не виконав належним чином зобовязань за договором щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати, у звязку з чим у нього виникла заборгованість по орендній платі в сумі 1000000,00 грн. , проте відповідач не підписав направлені йому позивачем акти надання послуг і відповіді на претензію з вимогою погасити заборгованість за надані послуги по договору не надав.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідними актами за період з 01 червня 2014 року по 30 жовтня 2015 року та за період з 01 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року підтверджується факт користування ТОВ Сумитеплоенерго орендованим майном і матеріали справи свідчать про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по орендній платі в сумі 1000000,00 грн.

Проте, відповідачем не подано ні доказів сплати боргу у вказаній сумі, ні аргументованих заперечень проти позовних вимог в цій частині.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, наявні достатні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Пунктом 5.3.2 договору на орендаря покладений обовязок своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої зобовязання за договором та передав відповідачу за актом приймання-передачі від 01.12.2011 р. обєкт оренди.

Крім того, як вже зазначалося, позивач направляв відповідачу акти надання послуг по договору оренди № 279 від 01.12.2011 року за період з 01 червня 2014 року по 30 жовтня 2015 року та за період з 01 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року.

Відповіді на вказані листи відповідач не надав, акти позивачу не направив.

Після цього позивач направив відповідачу претензію від 23.11.2015 року № 02-01/6/6/494 з вимогою погасити заборгованість за надані послуги по договору оренди майна № 279 від 01.12.2011р. , яка також залишилась без задоволення.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за договором, тоді як матеріали справи свідчать про факт користування ним орендованим майном у період з 01.06.2014 р. по 31.01.2016 р., то місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що протягом строку дії договору капітального ремонту майна не здійснювалося, що перешкоджає його використанню.

Однак колегія суддів не може погодитися із такими посиланнями, так як сторонами було підписано акт приймання-передачі обєкта оренди від 01.12.2011 року, в якому були відсутні жодні претензії орендаря щодо стану обєкту оренди. При цьому, відповідачем не надано жодних доказів непридатності використання орендованого майна в подальшому, а також доказів звернення відповідача протягом дії договору до позивача із претензіями щодо стану орендованого майна.

Крім того, виходячи зі змісту параграфу 5.1 "Орендодавець зобовязаний" розділу 5 "Обовязки сторін" здійснення капітального ремонту не входить до обовязку орендодавця за договором, а відповідно до пункту 5.4.3 договору є правом орендаря за умови попереднього погодження такої дії з орендодавцем.

Також відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що 05.02.2016 року арбітражний керуючий звернувся до ТОВ "Сумитеплоенерго" з вимогою повернути орендоване майно, оскільки планом санації передбачена його реалізація, у відповідь на претензію йому було запропоновано забрати це майно, проте арбітражний керуючий його не забрав.

Однак, колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, так як згідно з пунктом 2.3 договору приймання-передача майна оформлюється актом, що підписується уповноваженими представниками сторін, тоді як відповідачем орендоване майно за актом позивачеві не поверталося, а договір оренди є дійсним та таким що створює для сторін права та обовязки.

Крім того зазначає, що договір оренди № 279 не містить таких істотних умов договору оренди, як вартість орендованого майна з урахуванням її індексації та порядок використання амортизаційних відрахувань. За таких обставин, враховуючи приписи частини 1 статті 180 та частини 1 статті 284 Господарського кодексу України, договір оренди майна №279, на думку відповідача, є неукладеним.

Колегія суддів не може погодитися з такими твердженнями, зважаючи на таке.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.2 ст.180 ГК України).

Істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч. 1 ст. 284 ГК України).

Пунктом 1.4 договору визначена первісна вартість майна 649285,57 грн., при цьому незазначення про врахування індексації при визначенні вартості такого майна не свідчить про непроведення такої індексації, а тим більш це не свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо обєкту оренди в цілому.

Також у п. 4.1 договору сторони домовились, що амортизаційні відрахування на орендоване майно нараховує орендодавець. Незазначення конкретного алгоритму дій орендодавця щодо амортизаційних нарахувань не свідчить про недосягнення сторонами згоди щодо порядку здійснення амортизаційних нарахувань в цілому.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 25.04.16 у справі № 920/310/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.06.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Камишева Л.М.