ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 922/4114/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

прокурор: Ногіна О.М. (посвідчення № 036152 від 29.10.15 р.)

1-го відповідача: ОСОБА_1 (довіреність № 08-11/7783/2-15 від 30.12.15)

2-го відповідача: ОСОБА_2 (б/н від 14.12.15 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків (вх. № 828Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 21.09.2015р. у справі № 922/4114/15

за позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова

до 1) Харківської міської ради, м. Харків

2) обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу Сан-Марино, м. Харків

про скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року Прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до Харківської міської ради (відповідач 1) та обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Сан-Марино" (відповідач 2) про:

- вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на земельну ділянку, площею 3,0000 га, розташовану у місті Харкові по вулиці Дерев'янка, з кадастровим номером :16:003:0035;

- визнання незаконним та скасування пункту 11 додатку 1 до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) об'єктів від 06.07.2011 №330/11;

- визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 159254 на земельну ділянку, площею 3,0000 га, розташовану у місті Харкові вулиця Дерев'янка, 19, з кадастровим номером :16:003:0035;

- зобов'язання обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Сан-Марино" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 3,0000 га розташовану у місті Харкові вулиця Дерев'янка, 19, з кадастровим номером :16:003:0035 за актом прийому-передачі. Крім того, прокурор просив судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.09.2015 (суддя Ємельянова О.О.) клопотання прокурора про вжиття заходів щодо забезпечення позову залишено без задоволення. У задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права при його прийнятті, просить скасувати дане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Як підставу для скасування рішення першої інстанції по справі, прокурор зазначає, що судом рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 41 ЗК України, ст.ст. 133, 135, 137 ЖК Української РСР, ст.ст. 257, 263, 267 ЦК України. Прокурор вважає, що суд необґрунтовано застосував до спірних правовідносин позовну давність, посилаючись на п. 4 ст. 267 ЦК України.

2-й відповідач 25.04.2016 р. надав за вх. № 4417 надав заяву про застосування строків позовної давності.

2-й відповідач 25.04.2016 р. надав за вх. № 4418 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

1-й відповідач 27.04.2016 р. надав за вх. № 4503 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судовому засіданні 27.04.2016 р. колегією суддів оголошено про перерву у судовому засіданні до 23.05.2016 р.

Заявником апеляційної скарги надані 29.04.2016 р. за вх. № 4569 додаткові пояснення в обгрунтування своїх вимог.

2-й відповідач 20.05.2016 р. за вх. № 5113 надав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

1-й відповідач 23.05.2016 р. за вх. № 5160 надав 5160 надав додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 23.05.2016 р. колегією суддів оголошено про перерву у судовому засіданні до 15.06.2016 р.

14.06.2016 р. заявником апеляційної скарги надано лист, в якому він зазначив, що ним отримано інформацію з Інспекції архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 09.06.2016 №476/0/250-16, відповідно до якої в єдиному реєстрі отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відсутня інформація стосовно документів дозвільного характеру за адресою: м. Харків, вул. Дерев'янка, 19.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Пунктом 11.1. додатку до рішення Харківської міської ради від 06.07.2011 року № 330/11 обслуговуючому кооперативу ЖБК Сан-Марино передано обслуговуючому кооперативу ЖБК Сан-Марино функції замовника на будівництво зі зміною його функціонального призначення під житлову забудову по вул. Деревянка, 19

Пунктом 11.2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 06.07.2011 року № 330/11 обслуговуючому кооперативу ЖБК Сан-Марино надано у власність земельну ділянку кадастровий номер :16:003:0035, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 3,000га, в межах акту встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 22.02.2008 року № 349/08 для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Деревянка, 19. Будівництво виконати до 31.12.2013 року.

На підставі вказано рішення обслуговуючому кооперативу ЖБК Сан-Марино видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3 000 га по вул. Деревянка 19 (серія ЯК № 159254).

Відповідно до інформації ДПІ у Дзержинському р-ні міста Харкова нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 8952000 грн.

У подальшому, на підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ОК ЖБК Сан-Марино державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :16:003:0035 серії ЯК№159254, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0111.

При цьому прокурор вказує на те, що ОК ЖБК Сан-Марино створено всупереч вимогам Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу; фактично ОК ЖБК Сан-Марино є не житлово-будівельним, а обслуговуючим кооперативом; під час прийняття рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 06.07.2011 р. №330/11 Харківська міська рада мала зясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту, отже, вказане рішення вважає незаконним, що має бути скасовано в частині надання ОК ЖБК Сан-Марино земельної ділянки; враховуючи, що дане рішення стало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №159254, то відповідний державний акт не відповідає вимогам закону.

Прокурор зазначає, що рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 06.07.2011 р. №330/11 прийнято всупереч вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів УРСР від 30.04.1985 року № 186, що стало підставою для звернення до господарського суду з позовом про визнання незаконним та скасування даного рішення в частині п. 11 додатку 1 до нього, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення, визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею та зобов'язання другого відповідача передати територіальній громаді м. Харкова земельну ділянку.

Також, прокурор наполягає на тому, що про порушення вимог чинного законодавства відповідачами прокурор дізнався лише в березні 2015 року у ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщених рішень сесій ради упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами від 06.07.2011 р. №330/11 у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та після отримання інформації з управління Держземагенства у Харківській області, а тому вважає, що початок позовної давності слід обраховувати саме з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт порушення вимог земельного законодавства.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає, що незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, а захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Враховуючи, що прокурор у позовній заяві визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, а також обґрунтував необхідність їх захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор в даному випадку правомірно звернувся до суду з позовом як самостійний позивач.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради, зокрема, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Матеріалами справи підтверджується, що згідно п. 11 додатку 1 до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 06.07.2011 № 330/11 затверджено проекти відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатку; надано юридичним та фізичним особам, зазначеним у додатку, земельні ділянки; зобовязано юридичних та фізичних осіб, зазначених у додатку оформити у встановленому порядку акти встановлення меж земельних ділянок на місцевості, та відповідно: договори оренди, державні акти на право постійного користування землею, державні акти на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 11 додатку 1 до вказаного рішення, ОК ЖБК Сан-Марино надано у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 3.000 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Деревянка, 19. Будівництво виконати до 31.12.2012р.

За змістом рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування від 06.07.2011 р. № 330/11 правовими підставами для його прийняття є, зокрема, приписи статей 41, 92, 116, 123, 124, 141, 186 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до приписів ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, наведеними нормами передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

ОСОБА_3 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_1 народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

Відповідно до статті 135 Житлового кодексу УРСР до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктом 1 розділу I Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_1 Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186, також встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до пункту 3 Примірного статуту ЖБК при будівництві жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_1 народних депутатів, але не може бути менше п'яти чоловік.

Згідно абз. 2 п.4 Примірного статуту, рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої ОСОБА_1 народних депутатів.

Згідно абз. 2 пункту 5 Примірного статуту ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті ОСОБА_1 народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир в житловому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в міста ОСОБА_1 народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років.

За змістом абз.1 п.8 Примірного статуту, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до абзацу 1 пункту 45 Примірного статуту громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку до новостворюваного кооперативу у звязку з потребою у поліпшенні житлових умов.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово-будівельного кооперативу, а саме, ст. 7 Законом України Про кооперацію або Житловим кодексом Української РСР та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України Про кооперацію) та спеціальний (Житловий кодекс УРСР та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно - правових актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2013 по справі № 5002-22/1870-2012.

Дослідженням наявних матеріалів справи, а також доказів, наданими сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, враховуючи приписи законодавства, що регулюють мету та порядок створення ЖБК, колегія суддів приходить до висновку, що ОК ЖБК Сан-Марино створено з порушенням вищевказаних норм, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.2009 р. загальними зборами засновників ОК ЖБК Сан-Марино (надалі ОСОБА_3) (протокол №1) вирішено створити ОК ЖБК Сан-Марино та затвердити список членів ОСОБА_3 у наступному складі: ОСОБА_4В, ОСОБА_5, ОСОБА_6; затверджено та підписано ОСОБА_3; обрано головою ОСОБА_3 ОСОБА_7 з моменту державної реєстрації ОСОБА_3.

Згідно пункту 1.1. ОСОБА_3 (у редакції, що діяла на час створення ОСОБА_3) за організаційно-правовою формою визначено обслуговуючим кооперативом, створений його засновниками на добровільних засадах базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України "Про кооперацію" та у відповідності з чинним законодавством України на підставі рішення загальних зборів засновників. За напрямом діяльності ОСОБА_3 є житлово-будівельним кооперативом.

Пунктом 1.5. ОСОБА_3 визначено, що засновниками ОСОБА_3 є ОСОБА_4В, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Колегія суддів зазначає, що законодавством передбачено право громадян, які потребують поліпшення житлових умов, вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру; громадянином є фізична особа, правовий статус якої зумовлений належністю до громадянства певної держави.

Проте, як вбачається із ОСОБА_3, засновниками ОСОБА_3 були лише три особи: ОСОБА_4В, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Разом з тим, ОСОБА_3 та матеріали справи не містять відомостей, що його засновники потребували поліпшення житлових умов.

Як вбачається із ОСОБА_3, місцезнаходженням ОСОБА_3 є м. Харків, вул. Пушкінська, 55.

Також ОСОБА_3 не містить посилань, що його засновники на дату винесення оскаржуваного рішення перебували на квартирному обліку.

Згідно приписів чинного законодавства, однією з умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. На облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок взяття громадян на облік регулюється Правилами обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджених ОСОБА_8 Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 05.06.1985р. №228.

Таким чином, ОК ЖБК Сан-Марино було створено всупереч вимогам статей 133-135, 137 Житлового кодексу УРСР, пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, які по відношенню до Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

В подальшому при державній реєстрації нової редакції ОСОБА_3 зареєстрованого 08.04.2009 р. (номер запису 0043846), вказані порушення усунуті не були, кількість засновників залишися попередньою; доказів перебування цих осіб на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов матеріали справи не містять.

Колегія суддів також зазначає, що згідно положень законодавства, кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сімї.

Однак, в ході розгляду справи ОК ЖБК Сан-Марино не надано доказів в обґрунтування чи перебували засновники (члени) кооперативу на квартирному обліку (потребували поліпшення житлових умов) станом на дату прийняття їх до кооперативу та прийняття оспорюваного рішення радою.

В той же час, у ОСОБА_3 не визначено кількості квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом, що може призвести до здійснення Кооперативом діяльності, що суперечить меті створення обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу - обслуговування членів кооперативу шляхом забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей, а не будівництво житла для інших осіб.

За таких обставин, ОК ЖБК Сан-Марино не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК та ст. 41 Земельного кодексу України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, оскільки мета його створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

Як зазначено вище, статтею 41 Земельного кодексу України передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати, що метою створення такого кооперативу є саме спільне вирішення економічних, соціально-побутових та інших питань забезпечення членів кооперативу; порядок та підстави надання земельної ділянки за статтею 41 Земельного кодексу України не передбачають можливості для надання земельної ділянки у власність з іншою метою, зокрема, для здійснення житлового будівництва поза межами забезпечення житлом членів кооперативу.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, Харківською міською радою під час безоплатного надання земельної ділянки ОК ЖБК Сан-Марино не дотримано положень вказаної норми права, оскільки вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для виділення, відведення, а потім і надання у власність земельної ділянки певній юридичній особі, Харківська міська рада мала можливість, і, в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК ЖБК Сан-Марино, мала переконатись у додержанні останнім порядку його створення у відповідності до вимог чинного законодавства, та підстави передачі землі житлово-будівельному кооперативу, що в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Отже, рішення Харківської міської ради про безоплатну передачу ОК ЖБК Сан-Марино у власність спірної земельної ділянки в порядку, визначеному статтею 41 Земельного кодексу України, є незаконним.

Як вже зазначалось, пунктом 11 додатку 1 до спірного рішення ОК ЖБК Сан-Марино надано у власність спірну земельну ділянку та на підставі такого рішення йому видано державний акт на право власності на неї.

Матеріалами справи підтверджується те, що спірне рішення ради в оспорюваній частині суперечить вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на висновок колегії суддів про незаконність винесення Харківською міською радою спірного рішення, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державних актів на право власності на вищевказану земельну ділянку, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування пункту 11 додатку 1 до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 06.07.2011р. №330/11; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №159254, площею 3.000 га, розташовану у місті Харкові по вул. Деревянко, з кадастровим номером :16:003:0035, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язання ОК ЖБК Сан-Марино передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку 3000 га, розташовану у місті Харкові по вул. Деревянка, з кадастровим номером :16:003:0035 за актом прийому-передачі, є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність порушеного права та необхідність задоволення позову.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, другий відповідачі просив застосувати до позовних вимог прокурора наслідки спливу позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову прокурора в повному обсязі з підстав спливу позовної давності.

Обґрунтовуючи необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, другий відповідач зазначив, що згідно з витягом з протоколу 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання, на пленарному засіданні міської ради був присутній прокурор міста Харкова. За таких обставин, відповідач наполягає на тому, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження додатку до рішення ХМР від 06.07.2011 р. починається саме з моменту прийняття рішення, а тому, у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження спірного рішення Харківської міської ради починається з серпня 2011 року, оскільки органи прокуратури саме по спливанню місячного терміну після винесення рішення могли довідатись про винесення оскаржуваного рішення. А тому, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження спірного рішення сплинув у 2014 році.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів " (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Таким чином до спірних взаємовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 ЦК України становить три роки.

Згідно ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції, яка діяла на час прийняття 1-м відповідачем рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 06.07.2011 р. № 330/11, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011р. №4176-VI у Цивільному кодексі України п. 4 ч. 1 ст. 268 було виключено.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 15.01.2012.

Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Вимоги позовної заяви полягають у визнанні незаконним та скасуванні: пункту 11 додатку 1 до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 06.07.2011 р. № 330/11; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №159254, площею 3.000 га, розташовану у місті Харкові по вул. Деревянка, з кадастровим номером :16:003:0035, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, та зобов'язанні ОК "ЖБК "Сан-Марино" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку 3.000 га, розташовану у місті Харкові по вул. Деревянка, з кадастровим номером :16:003:0035 за актом прийому-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор звернувся з позовом у липні 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, про наслідки застосування якої заявлено стороною у справі.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи і та інтереси інших осіб, визначені у статті 29 ГПК України, у відповідності до якої, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Оцінюючи заперечення прокурора про те, що строки позовної давності слід рахувати з моменту набрання чинності з 01.12.2012 р. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури», яким прокурору надано право самостійного звернення до суду, колегія суддів зазначає, що така позиція суперечить наведеним вище базовим приписам цивільного законодавства України, оскільки закон повязує початок витікання строку позовної давності виключно із моментом, коли сторона взнала або могла взнати про порушення права, а не зі зміною юридичної компетенції сторони спору. Також в цьому аспекті колегія суддів зазначає що у позивача були відсутні жодні перешкоди щодо оскарження спірного рішення і інтересах державного органу.

Крім того, наведене прокурором тлумачення закону суперечить і обовязковим до виконання рішенням Верховного Суду України, а саме правовим позиціям, зазначеним Верховним Судорм України у постановах від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 23.12.2014 у справі №916/2414/13, постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

В абзаці 2 п. 4.1. ОСОБА_8 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у рішенні господарських спорів зазначено, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч.2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України Про прокуратуру здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими ОСОБА_6, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

У постанові від 29.10.2014 № 6-152цс14 Верховний Суд України вказав на те, що норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Відповідно до частини 1 статті 6 Регламенту Харківської міської ради персональні робочі місця передбачаються також для представників прокуратури м. Харкова та правоохоронних органів м. Харкова.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання 8 сесії Харківської міської ради від 06.07.2011, на пленарному засіданні Харківської міської ради безпосередньо був присутній прокурор м. Харкова, який відповідно до ст. 121 Конституції України та Закону України Про прокуратуру здійснює нагляд за додержанням та правильним застосуванням законів місцевими ОСОБА_6 та їх виконавчими органами.

Отже, матеріалами справи достеменно підтверджується факт обізнаності прокурора про прийняття 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 06.07.2011 р. №330/11. А у звязку з обізнаністю з 06.07.2011 прокурора м. Харкова про прийняття безпосередньо за його участю оскаржуваного рішення Харківської міської ради, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України Про прокуратуру (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Щодо зобовязання прокурора після ознайомлення з текстом рішення проводити обовязкову перевірку законності створення юридичних осіб на користь яких органом місцевого самоврядування приймається відповідне рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010р. № ЗУ Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів, з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15, 19-24 Закону України Про прокуратуру, було наказано, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Таким чином, не здійснення прокурором своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також перевірки законності рішення є підтвердженням бездіяльності прокуратури, оскільки цей обовязок був передбачений відповідними наказами Генерального прокурора, які є обовязковими для виконання згідно зі ст. 15 Закону України Про прокуратуру (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14 та від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, а також в постановах Вищого господарського суду України від 02.03.2016 у справі № 922/2958/15; від 24.02.2016 у справі № 922/3289/15; від 27.01.2016 у справі № 922/3556/15.

Отже, заперечення прокурора відносно того, що факт прийняття ним участі у пленарному засіданні міської ради, за результатами якого прийняте спірне рішення, та отримання копії спірного рішення не свідчить про обізнаність існуючих порушень є безпідставними та не узгоджуються з положеннями ст.ст. 1,15, 19-24 Закону України Про прокуратуру (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також не відповідають висловленій Верховним Судом України правовій позиції, що міститься у постанові по справі № 6-178цс15 від 01.07.2015 року, згідно якої помилковим є висновок судів нижчих інстанцій про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 27.01.2016 у справі № 922/2556/15.

Щодо обізнаності прокурора, громади м. Харкова та депутатів Харківської міської ради 5 скликання про прийняття міською радою оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. З Регламенту Харківської міської ради, затвердженою рішенням 2 сесії 5 скликання від 31.05.2006 № 17/06 сесії міської ради, засіданню постійних комісій, тимчасових контрольних комісій, робочих груп проводяться гласно, крім випадків передбачених чинним законодавством. Відкритість засідань міської ради забезпечується шляхом доступу і на них представників засобів масової інформації, у яких кожен громадянин України має можливість ознайомитися з питаннями, що розглядаються міською радою, та прийнятими нею рішеннями.

Гласність засідань міської ради забезпечується шляхом її трансляції телебаченню і радіо, обов'язкової публікації рішень міської ради, в тому числі прийнятих на закритих засіданнях (при закритому розгляді окремих питань порядку денного) в офіційному печатному органі Харківської міської ради, газеті Слобода або в іншому друкованому засобі масової інформації визначеному відповідним рішенням міської ради, та розміщення офіційному сайті Харківської міської ради в мережі Інтернет.

Відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Украй та ст. 43 Регламенту депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь діяльності міської ради та утворюваних нею органів, несе обов'язки пер виборцями, міською радою та її органами, виконує їх доручення.

Згідно з вищенаведеним громада м. Харкова та депутати Харківські міської ради 6 скликання вважаються обізнаними про прийняття міської радою оскаржуваного рішення з дати ухвалення рішення Харківською міської радою 06.07.2011 р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з метою забезпечення прозорості та інформаційної відкритості діяльності Харківської міської ради, її виконавчих органів та посадових осіб, а також на виконання вимог ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування, якою передбачено обовязок доведення до відома населення актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування, за розпорядженням міського голови від 09.12.2002 року №2436, було створено офіційний веб-сайт Харківської міської ради. Інформація щодо рішень, прийнятих на пленарних засіданнях сесій Харківської міської ради розміщається на офіційному веб - сайті.

При цьому, варто відзначити також, що з питання ознайомлення з установчими документами ОК "ЖБК "САН-Марино" інформація про засновників та основні види діяльності є в вільному безкоштовному доступі наданому Державним підприємством Інформаційно-ресурсний центр на сторінці https://usr.minjust.gov.ua/ в вільній мережі Інтернет. Відповіді на безкоштовні запити надаються у відповідності до ст. 11 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2003 року.

Вищевказані обставини дають підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що прокурор міг також довідатись про відповідні порушення з моменту прийняття та оприлюднення спірного рішення ще у 2011 році.

Крім того, спірне рішення Харківської міської ради було офіційно опубліковано згідно вимог статті 21 Закону України "Про інформацію" в газеті "Харьковские известия" та вважається таким, що доведено до відома зацікавлених осіб.

Прокурор вказує на те, що безпосередні дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки ОК "ЖБК "САН-Марино", прокуратурою району виявлено у 2015 році, зокрема, вказані дані отримано з ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова 02.03.2015, інформація з управління Держземагенства у Харківській області отримана 18.05.2015 р.

При цьому, прокурором в позові не вказано, що перешкоджало йому ознайомитися зі спірним рішенням на офіційному сайті Харківської міської ради та установчими документами ОК "ЖБК "САН-Марино" в межах строку позовної давності. Вищевказане дає підстави для висновку, що прокурор міг довідатись про відповідні порушення з моменту прийняття та оприлюднення спірного рішення.

Посилання прокурора на те, що органам прокуратури стало відомо про те, що міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення була зобовязана зясувати правовий статус, мету, та підстави створення ОК "ЖБК "САН-Марино" відповідно до ЖК та Примірного ОСОБА_3, лише 18.05.2015, тобто після прийняття постанови Верховного Суду України № 21-195а14, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідна правова позиція Верховного Суду України не може бути початком для перебігу позовної давності, тому що вона не стосується спірного рішення Харківської міської ради та не була предметом судового розгляду Верховного Суду України.

Відповідно до правової позиції наведеної у постанові Верховного Суд України від 16.09.2015 у справі №6-68цс15 оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

За таких обставин, колегія суддів визнає доведеним та підтвердженим належними доказами по справі, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження прокурором пункту 11 додатку 1 до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 06.07.2011 р. № 330/11 починається саме з дати прийняття цього рішення.

Зважаючи на викладене та враховуючи звернення прокурора з даним позовом у липні 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності є доведеним, причини пропуску позовної давності прокурором під час розгляду справи документально не обґрунтовані, колегія суддів приходить до висновку, що наявність відповідної заяви ОК "ЖБК "САН-Марино" про застосування позовної давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи приписи ОСОБА_8 пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7, встановлення судом апеляційної інстанції обґрунтованості і правомірності позовних вимог прокурора, проте, з урахуванням звернення прокурора до суду з позовом з пропуском позовної давності, про наслідки застосування якої заявлено відповідачем у справі, та відсутності поважних причин його пропуску, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають, враховуючи сплив позовної давності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на відміну від суду першої інстанції дійшла висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог прокурора, проте, з урахуванням звернення прокурора до суду з позовом з пропуском позовної давності та відсутності поважних причин його пропуску, позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають враховуючи сплив позовної давності, в звязку з цим та у відповідності до абзацу 6 пункту 12 ОСОБА_8 Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначено про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін оскаржуваного рішення, залишення без задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 21.09.2015р. у справі № 922/4114/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.09.2015р. у справі № 922/4114/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.