РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/9426/16

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ-АГРОТРЕЙД"

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТА-МОЛОКО"

про: стягнення 42.451,34 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Настоящий І.В. - за довіреністю від 20.01.2016 № б/н;

відповідача: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ-АГРОТРЕЙД" звернулося до господарського суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТА-МОЛОКО" про стягнення з останнього 42.451,34 грн. заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не в повному здійснив розрахунок за поставлений позивачем товар за договором від 16.11.2015 № 230. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 42.451,34 грн., з яких: основна заборгованість складає 33.700,00 грн.; пеня в сумі - 3.600,03 грн., штраф в сумі 3.370,00 грн., 3 % річних в сумі 253,01 грн. та інфляційні втрати в сумі 1.528,30 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/9426/16. Розгляд справи призначений на 13.06.2016.

Ухвала про порушення провадження у справі надсилалася відповідачу на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Проте, відповідач свого повноважного представника у судове засідання не направив, обґрунтованих пояснень з цього приводу до суду від відповідача не надходило.

Крім того, відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 13.06.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника позивача по суті спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ-АГРОТРЕЙД", як постачальником, (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ВІСТА-МОЛОКО", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір від 16.11.2015 № 230 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач у відповідності з вимогами Договору бере на себе зобов'язання передавати у власність відповідача, а відповідач відповідно - приймати та оплачувати товар в кількості та асортименті, які обумовлені в даному Договорі та замовленнях відповідача (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна товару та його кількість вказуються у рахунку позивача на оплату (який формується позивачем після опрацювання заявки відповідача), а також зазначається в накладній по якій здійснюється відпуск кожної конкретної партії товару.

Положеннями п. 2.6 Договору передбачено, що строки оплати - чотирнадцять календарних днів з моменту поставки (відвантаження товару).

Відповідно до п. 5.1 Договору, за несвоєчасну оплату партій товару за даним Договором відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в момент відповідного прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочки оплати, а також у зв'язку з простроченням своїх зобов'язань відповідач повинен, на вимогу позивача, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно з п. 5.5 Договору, в разі затримки оплати отримуваного товару на строк більше, ніж тридцять днів відносно вказаного в п. 2.6, відповідач додатково до санкцій, передбачених в п. 5.1, сплачує позивачу штраф в розмірі десяти відсотків від суми несплаченого боргу.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так позивач, на підставі Договору поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 46.700 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними від 20.01.2016 № 101 та від 02.02.2016 № 210, які підписані уповноваженими представниками сторін та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача грошового зобов'язання за Договором. Відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково в сумі 13.000,00 грн., що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 33.700,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене з боку відповідача порушення у його зобов'язанні за Договором, позивач заявив позовні вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені, розмір якої складає 3.600,03 грн.; штрафу в сумі 3.370,00 грн.; а також відповідальності, шляхом стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 253,01 грн. та інфляційних втрат в сумі 1.528,30 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження щодо факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 33.700,00 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 33.700,00 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, розмір якої складає 3.600,03 грн.; штрафу в сумі 3.370,00 грн., а також 3 % річних в сумі 253,01 грн. та інфляційних втрат в сумі 1.528,30 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТА-МОЛОКО" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 25; ідентифікаційний код 38727304, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ-АГРОТРЕЙД" (01033, м. Київ, вул. Іллі Еренбурга, буд. 5; ідентифікаційний код 39889866, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 33.700 (тридцять три тисячі сімсот) грн. 00 коп.; пеню в сумі 3.600 (три тисячі шістсот) грн. 03 коп.; штраф в сумі 3.370 (три тисячі триста сімдесят) грн. 00 коп.; 3 % річних в сумі 253 (двісті п'ятдесят три) грн. 01 коп.; інфляційні втрати в сумі 1.528 (одна тисяча п'ятсот двадцять вісім) грн. 30 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17 червня 2016 року

Суддя С.В. Балац