РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа № 902/538/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя Гулова А.Г.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Петухов М.Г.

при секретарі Вох В.С.

за участю представників сторін:

за участю представників:

позивача1: Панасюка В.М. - представника за довіреністю №220/796/д від 30.12.2015р.

позивача2: Ткачук О.С. - представника за довіреністю №5 від 04.01.2016р.

відповідача1: Шмалюка В.Б. - представника за довіреністю №01-01-30-1137 від 15.04.16р.

відповідача2: Середи А.В. - представника за довіреністю б/н від 23.05.2016р., Мироненка В.В. - представника за довіреністю б/н від 01.01.2016р.

третьої особи: не з`явився

прокурора: Барілова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство"

на рішення господарського суду Вінницької області від "25" січня 2016 р.

у справі № 902/538/14 (головуючий суддя Маслій І.В., судді Тварковський А.А., Грабик В.В.)

за позовом: Заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, м. Вінниця

в інтересах держави в особі

- Міністерства оборони України, м. Київ

- Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, м. Вінниця

до - Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, м. Хмільник, Вінницька обл.

- Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство", м. Хмільник, Вінницька обл.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Військова частина НОМЕР_1 , м. Житомир

про скасування розпорядження та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25 січня 2016 року у справі №902/538/14 позов заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Військова частина НОМЕР_1 про скасування розпорядження та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 162 від 30.03.2007р..

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий Державному підприємству «Хмільницьке лісове господарства», серія ЯЯ №017894, зареєстрований 07 серпня 2007 р. за № 02.

Стягнуто з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 18836,75 грн. Стягнуто з Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство" на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці судові витрати за проведення судової експертизи в сумі 18836,75 грн. Стягнуто з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області в дохід державного бюджету 1218,00 грн. судового збору. Стягнуто з Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство" в дохід державного бюджету 1218,00 грн. судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Хмільницьке лісове господарство" звернулось із апеляційною скаргою, вважає його прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, виходячи з наступного.

Зазначає, відповідно до Лісового кодексу Української РСР від 13 грудня 1979 року та п.п.5 розділу VIII прикінцевих положень Лісового кодексу України від 21 січня 1994 року: «до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування».

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №017894, що зареєстрований 07 серпня 2007 року за № 02, виданий на підставі розпорядження голови Хмільницької райдержадміністрації, згідно із розробленою технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки лісового фонду державному підприємству «Хмільницьке лісове господарство» в адміністративних межах Хмільницького району Вінницької області, в межах, що відповідає конфігурації лісових масивів по планово - картографічних матеріалах лісовпорядкування 1990року, 1980 року, 1960-61 років, які розроблені, відповідно, Українським лісовпорядним підприємством в/о «Лесопроект» та Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням Українська лісовпорядна експедиція.

Скаржник звертає увагу, що відповідно до п.п. 4, 5 ст.35 Лісового Кодексу України Шепетівський військовий лісгосп зобов`язаний проводити лісовпорядкування та ведення державного лісового кадастру, а згідно із п.п.1, 2 ст.46 Лісового Кодексу України лісовпорядкування передбачає, в першу чергу, відновлення у встановленому порядку меж території лісового фонду та виконання відповідних топографо-геодезичних робіт і спеціального картографування лісів.

Вказує, оскільки лісовпорядкування проводиться в обов`язковому порядку як для ДП «Хмільницьке лісове господарство», так і для Шепетівського військового лісгоспу одним і тим самим лісовпорядним підприємством, а саме «Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання Українська лісовпорядна експедиція», спірна межа завжди ув`язувалась між вищезазначеними лісокористувачами.

Зауважує, за весь період з моменту створення Військової частини НОМЕР_1 жодних розбіжностей між ДП «Хмільницьке лісове господарство» та Військовою частиною НОМЕР_1 не виникало, тому при виготовленні державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, виданого Державному підприємству «Хмільницьке лісове господарство», серія ЯЯ №017894, зареєстрованого 07 серпня 2007 року за № 02, за основу були взяті планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2001 року, які підтверджували це право на раніше надані землі.

На думку скаржника, матеріали лісовпорядкування ДП «Хмільницьке лісове господарство» та Шепетівського військового лісгоспу не були взяті судом до уваги, не зважаючи на те, що спірна територія належить до земель державного лісового фонду України та керується Лісовим кодексом України.

Крім того, вищезазначена технічна документація, зокрема акт погодження та закріплення меж земельних ділянок, що передаються в постійне користування ДП «Хмільницьке лісове господарство», розташованих на території Широкогребельської сільської ради за межами населеного пункту, межі погоджені та підписані начальником військової частини Плужніковим В.О. без зауважень, підпис скріплено печаткою військової частини.

При погодженні схеми зовнішніх меж земельної ділянки ДП «Хмільницьке лісове господарство», яка є частиною технічної документації, затвердженої оскаржуваним розпорядженням, у начальника військової частини А-0735 Плужнікова В.О. не виникло претензій щодо меж земельних ділянок і він, як уповноважений представник суміжного землекористувача, підписав вказану схему та скріпив підпис печаткою.

ОСОБА_1 на момент погодження схеми зовнішніх меж був командиром військової частини НОМЕР_1 , і мав необхідні повноваження, згідно статуту внутрішньої служби ЗС України.

З огляду на наведене, вважає розпорядження Хмільницької райдержадміністрації №162 від 30 березня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницьке лісове господарство» в адміністративних межах Хмільницького району» законним та обґрунтованим.

Разом з тим, скаржник вважає, що позовні вимоги заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області та Державного підприємства «Хмільницьке лісове господарство», щодо визнання недійсним розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області №162 від 30.03.2007 року та визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, виданий Державному підприємству «Хмільницьке лісове господарство», серія ЯЯ №017894 зареєстрований 07 серпня 2007 року за № 02, ґрунтуються на ксерокопії сумнівної якості Державного акту на право користування землею б/н від 1973 року, виданого відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року № 1104-003рс та від 24 грудня 1970 року №1158-0039.

Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Зазначає, що у справі було призначено судову земельно - технічну експертизу та додаткову судову земельно - технічну експертизу.

У висновку експертизи від 15.05.2015р. експертом зазначено, що не представляється за можливе вказати площу ймовірної накладки (перетину) земельної ділянки ДП «Хмільницьке лісове господарство» на земельну ділянку Міністерства оборони України. Проте, у висновку від 29.12.2015р. було встановлено, що площа земельної ділянки лісового фонду, що знаходиться в користуванні Міністерства оборони України становить 110,3623га, та займана площа не відповідає площі земельної ділянки лісу, яка визначена межовим планом земельної ділянки експлікацією згідно Державного акту на право користування землею б/н від 1973 року, виданого відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української республіки від 14.12.1970 №1104-0036рс та від 24.12.1970 №1158-0039, становить площу меншу на 43,6377 га.

Вказує, що з письмових пояснень експерта вбачається, що земельна ділянка, яка використовується ДП «Хмільницьке лісове господарство» згідно державного акту серія ЯЯ №017894 від 07.08.2007р. накладається на земельну ділянку, що перебуває в користуванні Міністерства оборони України згідно державного акту.

Вказує, що розпорядженням Ради Міністрів Української республіки від 14.12.1970 року №1104-0036 рс та від 24.12.1970 року №1158-0039 військовій частині НОМЕР_2 (на даний час А0735) було надано в постійне та безстрокове користування земельна ділянка площею 269 га.

З посиланням на ч. 1 ст. 13, ч.2 ст. 19 Конституції України, ст. 13, п.2 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.ст. 17, 116, ч. 1 ст. 124, 125, ч.3 ст. 152, ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, п.п.1.2.3 п. 1.1 п. 1, п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р. зазначає, що оспорене розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області №162 від 30.03.2007 року порушує право позивача на володіння та користування земельною ділянкою.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області вважає рішення господарського суду прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, а апеляційна скарга підлягає задоволенню на підставі наявних у справі доказів, з наступних підстав.

При прийнятті розпорядження №162 від 30 березня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницьке лісове господарство» в адміністративних межах Хмільницького району» Хмільницька райдержадміністрація керувалася статтями 6,13,21,41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статтями 17,55,57,92,125,126, п.12 розділу 10 «Перехідних положень» Земельного кодексу України, Лісовим кодексом України і тому вказане розпорядження є законним та обґрунтованим.

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №017894, що зареєстрований 07 серпня 2007 року за № 02, виданий на підставі розпорядження голови Хмільницької райдержадміністрації від 17.04.2007 року № 215, згідно із розробленою технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право постійного користування на земельні ділянки лісового фонду державному підприємству «Хмільницьке лісове господарство» в адміністративних межах Хмільницького району Вінницької області, в межах, що відповідає конфігурації лісових масивів по планово - картографічних матеріалах лісовпорядкування 1980 року, 1990 року, 2001 року, які розроблені, відповідно, -Українським лісовпорядним підприємством в/о «Лесопроект» та Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Українська лісовпорядна експедиція».

З посиланням на ст.ст. 23,125,126 Земельного кодексу України зазначає, що військова частина А-1185 належним чином не оформила право постійного користування землею, як того вимагає Земельний кодекс України. Позивачем не надано документів, які б у встановленому законодавством порядку підтверджували б державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою за військовою частиною А-1185 чи за квартирно - експлуатаційним відділом м. Вінниці.

Позовні вимоги заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області та Державного підприємства «Хмільницьке лісове господарство», щодо визнання недійсним розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області №162 від 30.03.2007 року та визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, виданого Державному підприємству «Хмільницьке лісове господарство», серія ЯЯ №017894, зареєстрований 07 серпня 2007 року за № 02, ґрунтуються на ксерокопії сумнівної якості Державного акту на право користування землею б/н від 1973 року, виданого відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року №1104-ООЗрс та від 24 грудня 1970 року №1158-0039.

Про існування «государственого акта на право пользования землей», виданого на підставі розпоряджень Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року та від 24 грудня 1970 року на момент прийняття оскаржуваного розпорядження голови райдержадміністрації нікому не було відомо. Відповідної державної реєстрації цей документ вочевидь не пройшов.

Звертає увагу, що законність розпорядження голови Хмільницької РДА №162 від 30.03.2007р. на час його прийняття, на підставі поданих головним розробником проекту розпорядження, не підлягала сумніву. Головним розробником проекту розпорядження був Хмільницький районний відділ земельних ресурсів Головного управління земельних ресурсів у Вінницькій області, правонаступником якого в ході подальшої реорганізації є на даний час Управління Держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області.

Просить рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволення позову відмовити.

У запереченнях на апеляційну скаргу Квартирно - експлуатаційний відділ м. Вінниці вважає, що рішення господарського суду Вінницької області по справі №902/538/14 є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не допустив порушень норм ні матеріального, ні процесуального права з огляду на таке.

30 березня 2007 року Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області видано розпорядження №162 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницький лісгосп» в адміністративних межах Хмільницького району».

Вказане розпорядження прийнято Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області із перевищенням меж своїх повноважень.

З посиланням на ст.ст. 77, 116, 152, 142, 149, 152, 155 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 1, ч.1 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України», ч.2 ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України», п. 45 наказу Міністра оборони України від 22.12.1997 року №483 «Про затвердження положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями» зазначає, що Міністерство оборони України згоди на припинення права користування вказаною земельною ділянкою не давало та з приводу цього не було прийнято розпорядження Кабінетом Міністрів України.

Крім того, вказує КЕВ м. Вінниці, відповідно до даних форми 403 та форми 6-зем станом на 01.01.2014 року розбіжностей в обліку площі земельної ділянки, які рахуються за Міністерством оборони України, по КЕВ м. Вінниця не виявлено.

Під час проведення службового розслідування по факту незаконного вилучення земельної ділянки площею 40 га в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області оригінал Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 269 га, виданого військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) згідно розпорядження РМ УРСР від 14.12.1970 №1158-0039, які містять відомості з обмеженим доступом інформації (гриф «таємно») досліджувався у Головному відділі управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби Безпеки України.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 року №5РП/2005 року «Перехідні положення Земельного кодексу України (Справа про постійне користування земельними ділянками)» державні акти на право землекористування, які оформлені за часів колишнього СРСР визнано документом, який має право на постійне користування і не потребує переоформлення.

Державний акт на право користування землею, вказує позивач, у 1974 році надійшов до військової частини НОМЕР_2 (відповідно до директиви Міністра оборони України від 26.01.1998 року №115/1/033 військова частина НОМЕР_2 переформована у військову частину НОМЕР_3 ) та зареєстрований в журналі обліку секретних видань та креслень військової частини під інв. №37.

Щодо розбіжностей між даними Державного акта на право користування землею та карткою обліку слід зауважити, що відповідно до вимог спільного наказу Державного комітету України по земельним ресурсам та Міністерства оборони України від 03.12.1992 №34/203 «Про інвентаризацію земель, що знаходиться в користуванні Міністерства оборони України» та розпорядження представника Президента України у Вінницькій області від 08.02.1993 №49 була створена комісія, за результатами якої було встановлено, що земельна ділянка площею 9 га не використовується для потреб оборони, внаслідок чого вона була повернута колективному сільськогосподарському підприємству «Переможець» (с. Широка Гребля), а в постійному користуванні військової частини НОМЕР_2 залишилась земельна ділянка площею 260 га.

Неправильним є також твердження скаржника про те, що ОСОБА_2 на момент погодження схеми зовнішніх меж був командиром військової частини НОМЕР_3 , і мав необхідні повноваження, оскільки підполковник Плужніков О.В на той час був лише начальником передавального радіоцентру військової частини НОМЕР_3 з 2000 по 10.01.2014 року, а командиром військової частини в той час був полковник ОСОБА_3 , який і мав би право погоджувати подібного роду документи.

Таким чином, можна стверджувати, зазначає КЕВ м.Вінниці, Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області при прийнятті розпорядження від 30 березня 2007 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницький лісгосп» в адміністративних межах Хмільницького району» вийшла за межі своєї компетенції і прийняла незаконне рішення, яке порушує право землекористування Міністерства оборони України та його структурного підрозділу - квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці.

Крім того, зазначає, висновки судових земельно-технічних експертиз в черговий раз підтверджують незаконність розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області від 30.03.2007 року №162 та доводять необхідність скасування розпорядження та державного акту серії ЯЯ№017894 від 07.08.2007 року.

Просить апеляційну скаргу Державного підприємства «Хмільницьке лісове господарство» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2016 року - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України, з посиланням на ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони", ст. 77, ч.2 ст.149 Земельного кодексу України, ч.2 ст. 14 Закону України "Про збройні сили України", абз. 10 підпт. 6 п. 4, п.п. 7, 9, 44, 45, 50 діючого на час виникнення спірних правовідносин Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1080 зазначає, що єдиною посадовою особою, яка повноважна надавати згоду на вилучення земельної ділянки, наданої для потреб Збройних Сил України, є Міністр оборони України, а, натомість, відповідачами надано незрозумілий акт погодження та закріплення меж земельних ділянок, погоджений неуповноваженою на те посадовою особою, що по своїй суті являється неналежним доказом згоди Міністерства оборони У країни на передачу земель, тому і суперечить ч.2 ст. 34 ГПК України, - обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, вказує, що співставляючи підсумки судової земельно - технічної експертизи №684 та додаткової судової земельно технічної експертизи №936, можна прийти до висновку, що накладка між державними актами позивача і ДП «Хмільницьке лісове господарство» існує і площа земель лісового фонду Міністерства оборони на 43,6377 га менша, ніж передбачено правовстановлюючими документами.

Отже, надані експертом висновки цілком підтверджують обставини, описані у позовній заяві та порушення прав Міністерства оборони України Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області внаслідок прийняття розпорядження від 30.03.2007 року за №162, на підставі якого було виготовлено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №017894 від 07.08.2007 року.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду - без змін.

На виконання вимог ухвали суду від 19.04.2016р. Міністерством оборони України та Квартирно - експлуатаційним відділом м.Вінниці надано пояснення, у яких повідомляють, що земельні ділянки військового містечка № НОМЕР_4 с. Широка Гребля площею 260 га першочергово були закріплені за військовою частиною НОМЕР_3 . У відповідності до директиви Д 322/1/12 від 23.08.2012 року військова частина НОМЕР_3 розформована, а земельна ділянка площею 220 га передана в користування військовій частині НОМЕР_5 (акт приймання (передачі) будівель, споруд та території військового містечка від 12.12.12 в матеріалах справи). Спірна земельна ділянка площею 40 га у відповідності до п.25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997 року (далі Положення) обліковується та перебуває у користуванні Квартирно - експлуатаційного відділу м. Вінниці, про що свідчить індивідуальна картка обліку земельної ділянки форми №403.

Крім того, зазначають, у абз.2 стор.2 апеляційної скарги відповідач, посилаючись на Лісовий кодекс Української РСР від 13.12.1979 року та п.5 розділу 8 прикінцевих положень Лісового кодексу України від 21.01.1994 року стверджує, що планово - картографічні матеріали лісовпорядкування є документами, що підтверджують право постійного користування. Дані доводи стороною позивача оцінюються критично в силу тих обставин, що Лісовий кодекс Української РСР від 13.12.1979 року втратив чинність на підставі Лісового кодексу України від 21.01.1994 року. В той же час ст. 126 Земельного кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, надає вичерпний перелік документів, які посвідчують право користування земельною ділянкою, таким документом являється виключно державний акт.

Вказують, твердження відповідача, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на підставі ксерокопії сумнівної якості Державного акту на право користування землею б/н від 1973 року безпідставні, оригінал даного акту протягом року перебував на дослідженні суду, після чого його повернуто Квартирно-експлуатаційному відділу м. Вінниці.

Разом з тим, Міністерством оборони України та Квартирно - експлуатаційним відділом м.Вінниці також надано пояснення, стосовно строку позовної давності.

Зокрема, зазначають, що до 2011 року у ЦК України діяв п.4 ч.1 ст.268, яким було передбачено, що позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Вищевказаний п.4.ч.1 ст.268, був виключений на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України, щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20 грудня 2011 року (далі Закон). У відповідності до пп.3 п.5 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Позивачі зазначають, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 21.12.2011 року, додаючи встановлені вищевказаним Законом 3 роки - 21.12.2014 року. Позовна заява подана 09.04.2014 року.

У зв`язку з наведеним вважають, що строк позовної давності не пропущено та не могло бути пропущено, оскільки подано позовну заяву з приводу спірних правовідносин у період до 21.12.2014р.

Вказують, аналогічного правового висновку дійшов Вищий господарський суд України у абз.3 пп.1.1 п.1 Постанови Пленуму №10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», встановивши обов`язкове врахування пункту 3 підпункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011р. при вирішенні питань стосовно строку позовної давності.

Крім того, 15.06.2016р. ДП "Хмільницьке лісове господарство" надало додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначає про пропуск прокурором та позивачами строку позовної давності.

Разом з тим, ДП "Хмільницьке лісове господарство" подало клопотання про витребування оригіналу державного акту на право користування землею 1970 року та картографічного додатку.

Колегія суддів прийшла до висновку про задоволення заявленого клопотання та в судовому засіданні було оглянуто оригінал вказаного акта з додатками.

Відзиву на апеляційну скаргу від третьої особи не надійшло, що, відповідно до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Представники скаржника у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просять рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представники Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, Міністерства оборони України та прокурор заперечили проти доводів апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Просять рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військова частина НОМЕР_1 - повноважного представника у судове засідання не направила.

Враховуючи норми ст.ст.101, 102 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представника третьої особи, належним чином та відповідно до законодавства повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення, колегія суддів розглянула апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, розпорядженнями Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року №1104-0036 рс та від 24 грудня 1970 року №1158-0039 для державних потреб, зокрема, потреб Міністерства оборони була надана в постійне та безстрокове користування земельна ділянка площею 269 га в межах згідно з доданим планом землекористування, яка була закріплена за військовою частиною НОМЕР_2 , в подальшому - НОМЕР_3 (на даний час - НОМЕР_1 ), що підтверджується індивідуальною картою обліку земельної ділянки форми 403 КЕВ м.Вінниці, доданим до клопотання Міністерства оборони України від 12.08.2015р. листом Головного управління оборонного та мобілізаційного планування генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 19.12.2014р. №322/1/10919, у якому зазначено про розформування військової частини НОМЕР_3 , а саме вказано, що поступове скорочення особового складу військової частини НОМЕР_3 (с. Гущенці, Калинівський р-н, Вінницька обл.) було проведено відповідно до вимог директиви Міністра оборони України від 23.08.2012р. № Д-322/1/12дск в терміни до 31.12.2012р., а також спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.10.2013р. № Д-322/1/8дск в термін до 31.12.2013р.; станом на 29.04.2014р. відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.10.2013р. № Д-322/1/8дск військова частина НОМЕР_3 розформована (донесення вх. №1304 від 08.05.2014р.). Правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: м.Житомир, 10023.

На підставі вказаних розпоряджень Виконкомом Вінницької обласної ради депутатів трудящих 19.10.1973р. видано державний акт на право користування землею (а.с. 8-17, т.4).

30 березня 2007 року Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області видано розпорядження №162 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницький лісгосп» в адміністративних межах Хмільницького району».

Згідно з п. 1 вказаного розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницький лісгосп» в адміністративних межах Хмільницького району з визначеною площею 7641,9238 га.

Пунктом 2 розпорядження надано в постійне користування ДП «Хмільницький лісгосп» земельні ділянки лісового фонду площею 7641,9238 га в адміністративних межах Хмільницького району, в тому числі земельна ділянка лісового фонду площею 40 га, яка відноситься до земель оборони.

Розпорядженням Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області від 17.04.2007р. №215 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації №162 від 30.03.2007р. "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницький лісгосп» в адміністративних межах Хмільницького району" відповідно до ст.ст. 6,13,21,41 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" внесено зміни до розпорядження №162 від 30.03.2007р., а саме доповнено його п. 2.1. "дозволити ДП "Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" виготовити державні акти на право постійного користування земельними ділянками ДП "Хмільницький лісгосп". Крім того, доручено районному відділу земельних ресурсів (Скаковський В.В.) внести зміни в земельно - облікові документи. Контроль за виконанням цього розпорядження покласти на першого заступника голови райдержадміністрації Браславського В.Й. (а.с. 77, т. 1)

На підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області №215 від 17 квітня 2007 року Державному підприємству «Хмільницьке лісове господарство» був виданий державний акт серія ЯЯ № 017894 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 636,3957 га на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення лісового господарства.

Акт зареєстровано Хмільницьким районним відділом земельних ресурсів в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 02 від 07 серпня 2007 р.

За наведених обставин, вважаючи, що при прийнятті розпорядження від 30 березня 2007 року №162 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП «Хмільницький лісгосп» в адміністративних межах Хмільницького району» Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області вийшла за межі своєї компетенції і прийняла незаконне рішення, яке порушує право землекористування Міністерства оборони України та його структурного підрозділу - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, оскільки надано в користування земельну ділянку із площею 636,3957 га, в результаті чого, фактично із права користування Міністерства оборони України було вилучено земельну ділянку площею 40 га, керуючись, зокрема, ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 92, 141, 142, 149, 152, 198 Земельного кодексу України, ст.56 Закону України "Про землеустрій", ст. 2 Закону України "Про використання земель оборони", п. 1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011р. №6, ст. 29 ГПК України, заступник прокурора Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Військової частини НОМЕР_1 , про скасування розпорядження та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 12.11.2014р. було призначено судову земельно-технічну експертизу.

У висновку судової земельно-технічної експертизи від 15 травня 2015 р. № 648 зазначено, площа земельної ділянки, що знаходиться в користуванні Міністерства оборони України становить 216,4310 га, та займана площа не відповідає площі земельної ділянки, яка визначена Межовим планом земельної ділянки згідно Державного акту на право користування землею б/н від 1973 року, виданого відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року №1104-0036рс та від 24 грудня 1970 року №1158-0039, становить площу меншу на 52,5690га. За відсутності координат крайніх поворотних точок меж земельної ділянки Міністерства оборони України, визначених Межовим планом державного акта б/н від 1973 року та за наявності значних похибок в площі земельної ділянки та зовнішніх промірах земельної ділянки по периметру, визначених при цифруванні та векторизації Межового плану державного акта б/н від 1973 року, також беручи до уваги, що при перетворенні інформації з паперових носіїв Межового плану та планшетів лісовпорядкування в електронний (растровий) вигляд, були вираховані середньоквадратичні похибки, експертом не представлявляється за можливе вказати площу ймовірної накладки (перетину) земельної ділянки ДП Хмільницьке лісове господарство на земельну ділянку Міністерства оборони України.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 07.10.2015р. призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу.

У висновку судової земельно-технічної експертизи від 29 грудня 2015 р. № 936 вказано, площа земельної ділянки лісового фонду, що знаходиться в користуванні Міністерства оборони України становить 110,3623га, та займана площа не відповідає площі земельної ділянки лісу, яка визначена Межовим планом земельної ділянки експлікацією згідно Державного акту на право користування землею б/н від 1973 року, виданого відповідно до розпорядження Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року №1104-0036рс та від 24 грудня 1970 року №1158-0039, становить площу меншу на 43,6377 га.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Вінницької області від 25 січня 2016 року у справі №902/538/14 позов заступника Вінницького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Військова частина НОМЕР_1 , про скасування розпорядження та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 162 від 30.03.2007р..

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий Державному підприємству «Хмільницьке лісове господарства», серія ЯЯ №017894, зареєстрований 07 серпня 2007 р. за № 02.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області розпорядженням № 162 від 30.03.2007р. передала ДП "Хмільницьке лісове господарство" земельну ділянку площею 636,3957 га, яка накладається на земельну ділянку, що перебуває в користуванні Міністерства оборони України згідно державного акту б/н від 1973 р., що, окрім іншого, підтверджується висновками земельно-технічної експертизи, а тому дійшов до висновку, що оспорюване рішення порушує право позивача на володіння та користування земельною ділянкою, в зв`язку з чим порушене право підлягає судовому захисту на підставі ст.152 ЗК України, ст. 393 ЦК України та шляхом визнання недійсним розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 162 від 30.03.2007р. та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 07.08.2007р. серія ЯЯ №017894.

Судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999р. до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

У п.2 ст.21 вказаного Закону та ст.17 Земельного кодексу України зазначено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій віднесено розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

Ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п.п.1.2.3. п.1.1.п.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.11р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Як убачається із матеріалів справи, згідно з розпорядженням Ради Міністрів Української республіки від 14 грудня 1970 року №1104-0036 рс та від 24 грудня 1970 року №1158-0039 для державних потреб, зокрема, потреб Міністерства оборони України була надана в постійне та безстрокове користування земельна ділянка площею 269 га в межах згідно з доданим планом землекористування, яка була закріплена за військовою частиною НОМЕР_2 в подальшому - А 1185 (на даний час НОМЕР_1 ), що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, індивідуальною карткою обліку земельної ділянки форми 403 КЕВ м.Вінниці, доданим до клопотання Міністерства оборони України від 12.08.2015р. листом Головного управління оборонного та мобілізаційного планування генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 19.12.2014р. №322/1/10919, у якому зазначено про розформування військової частини НОМЕР_3 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 .

На підставі вказаних розпоряджень Виконкомом Вінницької обласної ради депутатів трудящих 19.10.1973р. видано державний акт на право користування землею, який відповідно до ст. 20 Земельного кодексу УРСР (1970р.) є документом, що засвідчує право землекористування та видавався, згідно із вказаною вище статтею, після відведення земельної ділянки в натурі.

Згідно із ч. 5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011, № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Так, колегія суддів зазначає, що Хмільницька районна державна адміністрація Вінницької області, приймаючи розпорядження №162 від 30.03.2007р. Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками лісового фонду ДП Хмільницький лісгосп в адміністративних межах Хмільницького району, видавши державний акт на право землекористування від 07.08.2007р. серія ЯЯ № 017894, порушуючи вимоги земельного законодавства, зокрема, ч.5 ст. 116 ЗК України, передала ДП Хмільницький лісгосп земельну ділянку площею 636,3957 га, яка частково накладається на земельну ділянку, що надана в користування Міністерству оборони України відповідно до державного акта б/н від 1973 р. та яка не була вилучена у встановленому законом порядку, що, окрім іншого, підтверджується висновками земельно-технічної експертизи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оспорені рішення та державний акт на право землекористування порушують права та охоронювані законом інтереси позивачів.

Разом з тим, Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області подано до суду першої інстанції заяви від 19.05.2014р. №01-01-34-922, від 07.10.2015р. №01-01-34-228 про застосування строку позовної давності (т.1 а.с. 106,225), які судом першої інстанції не розглянуті.

Колегією суддів враховується наступне.

Відповідно до статті 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Положеннями статті 268 ЦК України (у редакції до 15.01.2012р.), на чому наголошують прокурор та позивачі, було передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 цього Кодексу зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20 грудня 2011 року №4176-VI пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, що виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов`язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Так, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю було спрямоване на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідає за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку мають підтримувати норми про позовну давність. Тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень, дія цієї норми не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

А тому, на такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, й на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Таку правову позицію у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду України від 16.09. 2015 р. у справі № 6-68гс15 та 30.09.2015р. у справі №910/4626/14.

Так, як убачається із акту погодження та закріплення меж земельних ділянок, що передаються в постійне користування ДП "Хмільницький лісгосп", розташованих на території Широкогребельської сільської ради за межами населеного пункту від 26.02.2007р., межі погоджені суміжним землекористувачем в особі начальника передавального радіоцентру військової частини А-1185 (нині - НОМЕР_1 ) підполковника Плужнікова В.О., підпис якого, скріплений печаткою військової частини, стоїть на акті. (т.1 а.с. 38-39)

Даний факт також підтверджується актом службового розслідування від 30.05.2014р., з якого убачається, що підполковник Плужніков В.О., підписавши 26.02.2007р. акт погодження та закріплення меж земельних ділянок, що передаються в постійне користування ДП "Хмільницький лісгосп", розташованих на території Широкогребельської сільської ради за межами населеного пункту, доповів про це командиру військової частини А-1185 полковнику ОСОБА_3 , в свою чергу останній повідомив, що про вилучення земельної ділянки у розмірі 40 га ДП "Хмільницький лісгосп" він дізнався напочатку 2009 року. (т.1 а.с. 209-220)

Відповідно до затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997р. №483 Положення "Про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями", а саме п. 1 землі (земельні ділянки) надаються військовим частинам, військово-навчальним закладам, установам, підприємствам та організаціям Збройних Сил України для їх розміщення та постійної діяльності.

У п. 23,24 Положення відповідальність за цільове використання земель, наданих для потреб Збройних Сил України, покладається на безпосереднього землекористувача і органи квартирно-експлуатаційної служби та інженерне управління Військово-Морських Сил України. Відповідальність за охорону земель покладається на безпосереднього землекористувача.

Відповідно до п.п.25, 26 Положення облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з Керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України. Порядок використання земель, наданих в користування Міністерству оборони України, та їх охорона підлягають державному контролю, який здійснюють Кабінет Міністрів України, Уряд Автономної Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів і місцеві державні адміністрації, Державний комітет України по земельних ресурсах, Міністерство охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України та інші спеціально уповноважені на те державні органи відповідно до їх компетенції.

Разом з тим, згідно з п. 31,45,46 вказаного вище Положення відповідальність за збереження межових знаків та підтримання меж земельних ділянок у належному стані покладається на землекористувача. Передача земель місцевим органам влади проводиться за згодою Міністра оборони України або за його дорученням начальником розквартирування військ та капітального будівництва - начальником Головного, управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України. Своєчасне виявлення земель, що не використовуються, та надання відомостей про них покладається на заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України, а також командирів військових частин - землекористувачів.

Крім того, ч.1 ст. 5 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" визначено, що для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Положення "Про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах", затвердженого Постановою КМУ №478 від 03.05.2000р., це Положення визначає порядок проведення інвентаризації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, та оформлення її результатів.

Згідно з п.2 Положення у ньому поняття "військове майно" і "військова частина" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", у якому вказано, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Таким чином, надані для потреб Міноборони України та закріплені за відповідними військовими частинами земельні ділянки також підлягали інвентаризації.

Відповідальність за організацію інвентаризації військового майна несе командир (начальник) військової частини, який повинен створити належні умови для її проведення у стислі терміни, визначити об`єкти (крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим) і терміни проведення інвентаризації (п.5 Положення)

Інвентаризації підлягає все військове майно, закріплене за військовими частинами, незалежно від його технічного стану, у тому числі те, що перебуває у ремонті, на реконструкції, модернізації, в запасі, а також передане в оренду.

Згідно з п. 14 Положення інвентаризація військового майна проводиться у присутності і за обов`язковою участю матеріально відповідальних осіб. Заборонено проводити інвентаризацію неповним складом комісії та заносити до інвентаризаційного опису дані із слів матеріально відповідальних осіб або за даними облікових документів без перевірки фактичної наявності військового майна.

П.п.34,35 Положення визначено, що командир (начальник) військової частини видає за результатами інвентаризації наказ і доповідає про них вищестоящому командиру (начальнику). Міноборони подає до Кабінету Міністрів України узагальнені дані про результати інвентаризації військового майна щороку не пізніше I кварталу року, що настає за звітним періодом.

Отже, з огляду на наведене, початок перебігу строку позовної давності за даним спором слід рахувати з дати, коли позивачі мали можливість та повинні були дізнатися про порушене право, а саме - у першому кварталі 2008 року, кінцева дата - 31.03.2008р., враховуючи, що спірне розпорядження прийняте 30.03.2007р., а державний акт виданий 07.08.2007р.

Як убачається із матеріалів справи, прокурор та позивачі не наводять поважних причин пропуску позовної давності, вважаючи, що він не сплинув до заявлення позову. Таким чином, трирічний строк позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, закінчився 31.03.2011р.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, 18.07.2011р. прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Вінниці звернулися до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області , треті особи - Військова частина НОМЕР_3 , Державне підприємство "Хмільницьке лісове господарство", про скасування розпорядження та державного акта, які є предметом позову у даній справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2011р. позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено без змін ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2011 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.10.2011р.

У даному випадку не підлягають застосуванню правила ст. 264 ЦК України щодо переривання позовної давності, оскільки вперше з позовом до господарського суду за захистом порушеного права в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Вінниці прокурор звернувся лише 24.04.2014р., тобто за межами передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Слід зазначити, і до адміністративного суду позов було заявлено 18.07.2011р., тобто після спливу 31.03.2011р. позовної давності.

За ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи заяви Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про застосування строків позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Вінниці, у зв`язку із спливом позовної давності.

Таким чином, рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2016р. у справі №902/538/14 слід скасувати.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно зі ст.49 ГПК України судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з позивачів в дохід Державного бюджету України, а за подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного господарського суду підлягає стягненню з позивачів на користь скаржника.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2016р. у справі №902/538/14 скасувати. Прийняти нове рішення. У позові відмовити.

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022) в дохід державного бюджету України 1218 грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (21007, м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 87, код ЄДРПОУ 08320218) в дохід державного бюджету України 1218 грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, код ЄДРПОУ 00034022) на користь Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство" (22003, Вінницька обл. Хмільницький р-н., с. Широка Гребля, вул. Чкалова Л, ) 1339 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (21007, м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 87, код ЄДРПОУ 08320218) на користь Державного підприємства "Хмільницьке лісове господарство" (22003, Вінницька обл. Хмільницький р-н., с. Широка Гребля, вул. Чкалова Л, ) 1339 грн. 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити господарському суду Вінницької області.

8. Справу №902/538/14 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Петухов М.Г.