ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.16 Справа № 904/2705/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпропетровськ

до Відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості, пені та 3% річних за договором № 2015/ТП-БО-01381 від 01.09.2015 на постачання природного газу

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. б/н від 01.02.16

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу освіти Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення заборгованості, пені та 3% річних за договором № 2015/ТП-БО-01381 від 01.09.2015 на постачання природного газу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів № 2015/ТП-БО-01381 від 01.09.2015 в частині повної та своєчасної оплати поставленого природного газу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 18.05.2016.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено на 06.06.2016.

03.06.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заву, в якому він визнав суму основного боргу у розмірі 2523382, 70 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені у сумі 101777, 12 грн. та троьх відсотків річних у сумі 6958, 36 грн. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки між сторонами не існує договірних зобов'язань, на які посилається позивач.

У судовому засіданні 06.06.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 13.06.2016.

07.06.2016 від відповідача надійшло клопотання, в якому він зазначив, що у зв'язку зі спеціальними вимогами щодо оформлення документів для бюджетних організацій у органах державного казначейства - додаткова угода на продовження терміну дії договору 2015 року, яка була складена, підписана та надана для реєстрації у казначействі, не була зареєстрована останнім, на підставі відсутності бюджетних асигнувань, що виникла в зв'язку з затриманням затвердження кошторису на 2016 рік Дніпропетровською міською радою та Самарською районною радою м. Дніпропетровська. Також, відповідач зазначив, що він є неприбутковою організацією, що фінансується з державного бюджету України, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та трьох відсотків річних є недоцільними.

Представник відповідача у судове засідання 13.06.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, місце та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 13.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі позивач, постачальник) та Відділом освіти Самарської районної у місті Дніпропетровську ради (далі - відповідач, споживач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів № 2015/ТП-БО-01381 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник постачає природний газ (згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-2010 код 06.20.1 Газ природний) (далі - газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2.3 договору обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем, визначається за підсумками розрахункового періоду на межі балансової належності обєктів споживача за даними комерційних вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

За підсумками розрахункового періоду споживач протягом двох робочих днів підписує та скріплює печаткою з газорозподільним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою для оформлення актів приймання-передачі газу між відповідними субєктами ринку природного газу, у двох примірниках, один з яких повертає газорозподільному підприємству. Акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору (п. 2.5 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що договірні обсяги постачання газу споживачеві наводяться у додатку 3 до договору.

Послуги з постачання газу підтверджуються підписаним постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, підписаного споживачем та газорозподільним підприємством відповідно до п. 2.5 розділу ІІ договору (п. 3.6 договору).

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п. 2.9 договору).

Згідно з п. 3.3 договору кількість реалізованого газу споживачу визначається на межі балансової належності об'єктів споживача за допомогою вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Згідно з п. 4.2. в редакції додаткової угоди від 31.12.2015 до договору, ціна 1000 кубічних метрів природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на його транспортування і розподіл становить 6398, грн., крім того ПДВ ПДВ 20%:

- тариф на транспортування газу магістральними (або газовидобувними) трубопроводами за 1000 куб. м природного газу з урахуванням тарифу на його транспортування 663, 60 грн., крім того ПДВ 20 % - 1332, 72 грн., разом за 1000 куб. м 7996, 32 грн.

Також, додатковою угодою від 31.12.2015 сторони дійшли згоди доповнити п. 1 додатку 3 до договору підпунктом 1.1 у наступній редакції: «Постачальник здійснює з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року постачання природного газу споживачу для власного споживання в обсязі 54, 876 тис. куб. м, у тому числі по місяцях та кварталах (тис. куб. м): січень 30, 000, лютий 14876, березень 10,000

Дана додатково угода набирає чинності з дати її підписання. Умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин, які склалися між сторонами з дати її підписання (арк. с. 13).

Відповідно до п. 4.5.1 договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом 3 договору.

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду (п. 4.6 договору).

Згідно з п. 4.6.2 договору у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Цей договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Сторонами досягнуто згоди, що в силу положень ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, які склалися між сторонами до дати його укладання, а саме з 01.07.2015 (п. 10.1 договору).

Додатковою угодою від 30.12.2015 до договору сторони погодили продовжити строк дії договору до 31 березня 2016 року (арк. с. 14).

На виконання умов договору, позивач за період січень-березень 2016 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на суму 2523382, 70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (арк. с. 45-46).

Відповідач вартість поставленого природного газу не сплатив, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 2523382, 70 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання природного газу за представленим актом прийому-передачі та не надано доказів повної його оплати на суму 2523382, 70 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 2523382, 70 грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого природного газу, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 101777, 12 грн. за період з 08.02.2016 по 05.04.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.2.2 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 101777, 12 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 08.02.2016 по 05.04.2016 у розмірі 6958, 36 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу частково у розмірі 6939, 35 грн., оскільки позивачем при здійсненні нарахування трьох відсотків річних не було враховано, що 2016 рік має 366 днів.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності договірних відносин між сторонами у період січень-березень 2016 року спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що підписавши додаткову угоду від 30.12.2015 до договору сторони продовжили строк дії спірного договору від 01.09.2015 № 2015/ТП-БО-01381 до 31.03.2016 (арк. с .14).

Твердження відповідача щодо недоцільності стягнення з відповідача трьох відсотків річних та пені, у зв'язку з тим, що останній є неприбутковою організацією, яка фінансується з Державного бюджету України та у зв'язку з відсутністю такого фінансування, не приймається судом до уваги з огляду на настпне.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова Пленуму № 14) за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 39481, 20 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти Самарської районної у місті Дніпропетровську ради (49000, м. Дніпропетровськ, вул. 20-и річчя Перемоги, 51; ідентифікаційний код 02124769) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2; ідентифікаційний код 39572642) основний борг у розмірі 2523382, 70 грн., пеню у сумі 101777, 12 грн., три відсотки річних у розмірі 6939, 35 грн. та 39481, 20 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.06.2016

Суддя ОСОБА_2