ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р.Справа № 922/1247/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ
до Державного пыдприэмства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції", м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 30000,00 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 29.04.2016р.;

Представник відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Антимонопольний комітет України, м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" м. Харків, про стягнення штрафу та пені в розмірі 30000,00 грн., підставою нарахування якої стало невиконання відповідачем рішення Антимонопольного комітету України у справі № 142-26.13/263-14 про стягнення 15000,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 20.04.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2016р. об 11:00 год.

Ухвалами господарського суду від 17.05.2016р., 31.05.2016р. розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 07.06.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 07.06.2016р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

У судовому засіданні 07.06.2016р. позивач наголосив на тому, що ним надані всі необхідні для розгляду справи докази та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, за відсутності представника відповідача.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Антимонопольний комітет України (Комітет, позивач), розглянувши матеріали справи № 142-26.13/263-14 про порушення Державним підприємством «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» (відповідач) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 01.07.2015р. № 343-р (рішення), яким визнано, що ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу державного уповноваженого Комітету від 26.08.2014р. № 142-26.13/09-7717 у встановлений строк.

За зазначене порушення на ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» накладено штраф у розмірі 15000,00 гривень.

Копія рішення надіслана на адресу відповідача із супровідним листом від 07.07.2015р. № 142-26.13/02-6833 та отримана ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» 09.07.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 840.

Комітет надіслав ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» лист від 23.10.2015р. про надання інформації щодо сплати штрафу та пені.

ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» отримало значений лист 26.10.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 421.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач зазначив, що на день подання позовної заяви Комітет не отримував від ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» документів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного рішенням та пені за прострочення сплати штрафу.

Також позивач зазначив, що ДП «Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції» рішення у судовому порядку не оскаржувало.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 6 Закону України „Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України.

Приписами статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлені повноваження державного уповноваженого Комітету, до яких, зокрема, належить: звернення до суду з позовами, заявами і скаргами у зв'язку із застосуванням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Комітет, територіальні відділення Комітету у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені

Відповідно до частини другої статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції рішення органів Антимонопольного комітету України є обов'язковими до виконання.

Згідно з частиною третьою статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Таким чином, строк для оплати штрафу відповідача закінчився 09.09.2015р..

Відповідно до частини п'ятої статті 56 Закону за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Нарахування пені зупиняється, зокрема, на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу.

Згідно з частиною п'ятою статті 56 Закону за період з 10.09.2015р. по 30.03.2016р. року включно (тобто за 203 календарних днів) з відповідача нарахована пеня в розмірі 45675,00 гривень.

Частиною п'ятою статті 56 Закону України Про захист економічної конкуренції зазначено, що розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Отже, розмір пені становить 15000,00 грн., який правомірно пред'явлений позивачем до стягнення.

Відповідно до частини сьомої статті 56 Закону у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Таким чином, правомірним є нарахування відповідачеві шафу в розмірі 15000,00 грн.

Стаття 60 Закону України Про захист економічної конкуренції" передбачає, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Пунктом 21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" роз'яснено, що, вирішуючи спори, пов'язані із зобов'язанням виконати рішення Комітету, або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення Комітету, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак, господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні ст. 39 Закону), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків. встановлених ч. 2 ст. 47 та ч. 1 ст. 60 Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обгрунтованості рішення органу Комітету.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що відповідачем не оскаржено рішення Комітету в межах встановленого строку відповідно до Закону, зазначене рішення Комітету на момент подання Комітетом позову про стягнення штрафу та пені є чинним та обов'язковим до виконання.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає позовні вимоги про стягнення з відповідача 15000,00 грн. штрафу та пені у розмірі 15000,00 грн. обґрунтованими, такими, що підтверджуються наданими суду доказами, такі, що не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 08.07.2015р. у справі № 916/30/13.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України та покладає судові витрати у даній справі на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" (61058, м. Харків, вул. Астрономічна, 33, ) на користь Державного бюджету України і зарахувати зазначену суму в дохід загального фонду Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, , Банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок 0010, код класифікації доходів - 21081100 (символ звітності 106) - 15000,00 грн. штрафу та 15000,00 грн. пені.

Стягнути з Державного підприємства "Державний науковий центр лікарських засобів і медичної продукції" (61058, м. Харків, вул. Астрономічна, 33, ) на користь Антимонопольного комітету України (03680, м. Київ-35, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ) - 1378,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/1247/16