РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2016Справа № 910/5957/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
простягнення 41 202 грн 44 коп.
Представники:
від позивача: Богдан С.В. - представник за довіреністю
від відповідача: Єгоров В.С. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 13 728 грн 38 коп. 3 % річних та 27 494 грн 06 коп. інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання встановленого рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 порушено провадження у справі № 910/5957/16, розгляд справи призначений на 16.05.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14, позивач має право на захисту майнових прав та інтересів пов'язаних з відшкодуванням матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також на отримання компенсації (плати) від відповідача за користування ним грошовими коштами у розмірі 546 837 грн 11 коп., які належать до сплати позивачу, у зв'язку з чим позивачем за період прострочення з 01.05.2015 по 29.02.2016 нараховано інфляційні втрати у розмірі 13 728 грн 38 коп. 3 % річних та 27 494 грн 06 коп. інфляційних втрат.

16.05.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 16.05.2016 оголошено перерву до 06.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 21.06.2016.

У судове засідання 21.06.2016 з'явились представники сторін на надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2011 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник за договором) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" (виконавець за договором) укладено договір про надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами № 14/148/11, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2011 році надати замовнику послуги з транспортування розподільними трубопроводами (системою газопроводів) виконавця природного газу з ресурсів замовника для забезпечення потреб промислових та теплогенеруючих підприємств, теплових електростанцій для виробництва електричної енергії а замовник прийняти й оплатити такі послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14, залишеним буз змін постановою Київського апеляційного суду міста Києва від 14.04.2015, встановлено факт невиконання відповідачем умов договору про надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами № 14/148/11 від 31.01.2011 щодо оплати наданих позивачем послуг, а також з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" стягнуто 546 837 грн 11 коп. основного боргу та 10 936 грн 74 коп. витрат по оплаті судового збору.

Згідно з частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14, позивач має право на захисту майнових прав та інтересів пов'язаних з відшкодуванням матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також на отримання компенсації (плати) від відповідача за користування ним грошовими коштами у розмірі 546 837 грн 11 коп., які належать до сплати позивачу, у зв'язку з чим позивачем за період прострочення з 01.05.2015 по 29.02.2016 нараховано інфляційні втрати у розмірі 13 728 грн 38 коп. 3 % річних та 27 494 грн 06 коп. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 N 3-65гс-11 та в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Судом встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14 фактично не виконано, що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати заборгованості за договором про надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами № 14/148/11 від 31.01.2011 у розмірі 546 837 грн 11 коп.

Враховуючи вищевикладене, дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Судом встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14 фактично не виконано, що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати заборгованості за договором про надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами № 14/148/11 від 31.01.2011 у розмірі 546 837 грн 11 коп.

З огляду на вищенаведене та доведення факту невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2015 у справі № 910/20864/14 та грошового зобов'язання за договором про надання послуг з транспортування природного газу розподільними трубопроводами № 14/148/11 від 31.01.2011 щодо оплати отриманих послуг, вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 728 грн 38 коп. 3 % річних та 27 494 грн 06 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з 01.05.2015 по 29.02.2016, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" (58009, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Винниченка, буд. 9-А, ідентифікаційний код 03336166) інфляційні втрати у розмір 27 494 (двадцять сім тисяч чотириста дев'яносто чотири) грн 06 коп., 3 % річних у розмірі 13 708 (тринадцять тисяч сімсот вісім) грн 38 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.06.2016

Суддя Н.Б. Плотницька