ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.2016р. Справа № 907/242/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Вишгород Київської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Поляна Свалявського району

про стягнення загальної суми 106 623,33грн. (в тому числі суми 9 770,56грн. трьох процентів річних та суми 96 852,77грн. інфляційних втрат).

Суддя В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за дов. від 06.05.2016р.

від відповідача: явка на власний розсуд

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Вишгород Київської області (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Поляна Свалявського району (далі - відповідач) про стягнення загальної суми 106 623,33грн. (в тому числі суми 9 770,56грн. трьох процентів річних та суми 96 852,77грн. інфляційних втрат).

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 26.05.2016р. по справі №907/242/16 було відкладено розгляд даної справи на 10.06.2016р., з підстав зазначених у даній ухвалі суду та явка уповноважених представників сторін у судове засідання, при надісланні до справи наявних витребуваних судом матеріалів, не визнавалась обов"язковою, а була на власний розсуд (а.с.74).

Представник позивача у дане судове засідання подала письмову заяву від 10.06.2016р. про надання письмових доказів (а.с.76), з долученням до матеріалів справи електронного витягу з отриманої Інформації від 09.06.2016р. про виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу - наказу господарського суду Закарпатської області суду від 22.06.2015р. по справі №907/658/13, із зазначеною обставиною щодо зупинення такого виконавчого провадження, що пов"язано з розшуком майна боржника - ФОП ОСОБА_2 (а.с.77-81).

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, з посиланням на обставини, зазначені у позовній заяві (а.с.6-9) та їх підтвердження долученими до позовної заяви доказовими матеріалами. Зокрема, посилається на невиконання відповідачем рішення господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015р. по справі №907/568/13 про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 133 913,11грн., в т.ч. 115 750,00грн. - заборгованості з орендної плати, 14 048,21грн. - заборгованості за спожиті електроенергію та газ, 4 114,90грн. - 3 % річні, яке набрало законної сили. Оскільки зазначене рішення відповідачем не виконується, позивачем відповідно до вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачеві суму 9 770,56грн. трьох процентів річних по періоду з 21.06.2013р. по 12.04.2016р. та суму 96 852,77грн. інфляційних втрат по періоду з вересня 2013р. по березень 2016р., на наявну суму 115 750,00грн. заборгованості з орендної плати.

Представник позивача додатково зазначила про відсутність, станом на даний час, доказів, які б засвідчували факт погашення відповідачем перед позивачем наявної стягнутої за рішенням суду суми 115 750,00грн. заборгованості з орендної плати та що підтверджується наявними у справі: листом Свалявського РВ ДВС від 05.05.2016р. та електронним витягом з отриманої Інформації від 09.06.2016р. про виконавче провадження, а також відсутні докази які б засвідчували факт погашення відповідачем заявленої позивачем до стягнення суми 9 770,56грн. трьох процентів річних та суми 96 852,77грн. інфляційних втрат, у зв"язку з чим просить суд стягнути з відповідача на користь позивача у примусовому порядку нараховані, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, три проценти річних та інфляційні втрати у вищезазначених сумах.

Відповідач повторно, при наявності, письмовий відзив на позов з доказами в його обґрунтування не подала та, при наявності бажання, свого уповноваженого представника для участі в судовому засіданні не направила. Ухвала суду від 26.05.2016р. про відкладення розгляду даної справи на 10.06.2016р., яка надіслана судом, як відповідачеві, так і його уповноваженому представнику, на адресу суду не повертались, що свідчить про її отримання адресатами.

Про причини неподання до матеріалів справи, при наявності, письмового відзиву на позов з доказами в його обґрунтування та незабезпечення явки уповноваженого представника для участі в судовому засіданні, при наявності бажання, відповідач суд не повідомила.

Отже, відповідач мала можливість скористатись правами, передбаченими ст.22 ГПК України, що нею зроблено не було.

За вищенаведених обставин, судом вжито достатніх заходів щодо повідомлення учасників судового процесу (в тому числі і відповідача) про вчинення вищезазначених процесуальних дій по даній справі, в тому числі щодо належного повідомлення відповідача про дане судове засідання, а тому спір по даній справі у даному судовому засіданні, з урахуванням, зокрема, тієї обставини, що явка уповноваженого представника відповідача у дане судове засідання не визнавалась обов"язковою, а була на власний розсуд, вирішується судом на підставі наявних у справі матеріалів та в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався відповідно до вимог ст. 77 ГПК України.

Вивчивши та проаналізувавши подані по справі доказові матеріали та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2011р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивач, орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (з 21.09.2011р. - ОСОБА_2, зміна прізвища) (відповідач, орендар) було укладено договір № 1 оренди нерухомого майна (далі - Договір, а.с. 19-23). За умовами договору, позивач передала, а відповідач прийняла у строкове платне користування належний позивачу на праві власності готель по АДРЕСА_1.

Орендар, у свою чергу, зобов'язалася використовувати об'єкт оренди за призначенням та своєчасно до 5-го числа поточного місяця оренди сплачувати орендну плату (безготівково та готівкою) у розмірі 35 750,00грн. щомісяця у періодах з 01 червня по 31 жовтня включно кожного року оренди та з 01 по 31 січня включно кожного року оренди, а в період з 01 лютого по 31 травня включно кожного року оренди - 20 000,00 грн. на місяць (п.п.3.4, 3.5 Договору).

Оскільки, ФОП ОСОБА_2, як орендар, в порушення умов п.3.1-3.5 Договору, не сплачувала орендну плату за період з 01.02.2012р. по 30.06.2012р., ФОП ОСОБА_1 звернулась до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 133 913,11грн., в т.ч. 115 750,00грн. - заборгованості з орендної плати, 14 048,21грн. - заборгованості за спожиті електроенергію та газ, 4 114,90грн. - 3 % річні.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015р. по справі №907/568/13 (а.с. 24 - 27), яке набрало законної сили на підставі Постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.09.2015р. по справі №907/658/13, позов було задоволено та стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість у загальній сумі 133 913,11грн., в т.ч. 115 750,00грн. - заборгованості з орендної плати, 14 048,21грн. - заборгованості за спожиті електроенергію та газ, 4 114,90грн. - 3 % річні.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 не виконано вищезазначене рішення господарського суду, що також підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача по періоду з 01.07.2015р. по 04.05.2016р. щодо відсутності даних про надходження від відповідача коштів в рахунок погашення, зокрема, стягнутої суми 115 750,00грн. заборгованості з орендної плати, відповідно до рішення господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015р. по справі №5007/658/13 (а.с.47-59).

Дана обставина також підтверджується листом Свалявського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 05.05.2016р. №73-5/16-4123, в якому зазначено обставину про невиконання, станом на 05.05.2016р., боржником у відкритому виконавчому провадженні рішення господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015р. по справі №907/658/13, відповідно до наказу суду від 22.06.2015р. по справі №907/658/13 (а.с.67-68).

Дана обставина також підтверджується електронним витягом з отриманої Інформації від 09.06.2016р. про виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу - наказу господарського суду Закарпатської області суду від 22.06.2015р. по справі №907/658/13, із зазначеною обставиною щодо зупинення такого виконавчого провадження - розшук майна боржника - ФОП ОСОБА_2 (а.с.77-81).

З огляду на викладене, оскільки відповідачем вищезазначене рішення господарського суду не виконується, зокрема в частині сплати суми 115 750,00грн. - заборгованості з орендної плати, позивачем відповідно до вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачеві суму 9 770,56грн. трьох процентів річних, по періоду з 21.06.2013р. по 12.04.2016р. (по періоду до 20.06.2016р. нараховані три проценти річних були стягнуті за рішенням господарського суду Закарпатської області від 05.06.2015р. по справі №907/568/13) та суму 96 852,77грн. інфляційних втрат, по періоду з вересня 2013р. по березень 2016р., на існуючу суму 115 750,00грн. заборгованості з орендної плати.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

В частинах 5, 6 пункту 2 інформаційного листа "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" N 01-06/928/2012 від 17.07.2012року зазначено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанови Верховного Суду України від 04.07.2011 N 13/210/10 та від 12.09.2011 N 6/433-42/183, постанова Вищого господарського суду України від 16.03.2011 N 11/109).

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин, заявлені позивачем до стягнення з відповідача, за не виконання грошового зобов'язання у сумі 115 750,00грн. з орендної плати та яка є заборгованістю за вище зазначеним рішенням господарського суду, сума 9 770,56грн. трьох процентів річних та сума 96 852,77грн. інфляційних втрат (правильність нарахування яких перевірена судом), є такими, що належним чином позивачем відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи та фактичними обставинами, не спростовані відповідачем, а тому вказані суми підлягають до стягнення з відповідача в примусовому порядку на користь позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суд покладає на відповідача відшкодування на користь позивача понесених витрат по оплаті судового збору у сумі 1 600,00грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 77, 82 - 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 / АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1/ на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2/ загальну суму 106 623,33грн. (в тому числі сума 9 770,56грн. трьох процентів річних та сума 96 852,77грн. інфляційних втрат) та суму 1 600,00грн. у відшкодування витрат по сплаченому судовому збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили в порядку встановленому відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені вимогами ст. 93 ГПК України.

Суддя В.І. Карпинець