РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2016Справа №910/6686/16

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив»

до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Приватне акціонерне товариство Комунальне підприємство

«Укренергомонтаж»

про стягнення 6 107 772,46 грн.

за зустрічним позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія

«Укренерго»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив»

2) Приватного акціонерного товариства Комунальне підприємство

«Укренергомонтаж»

про визнання договору № 2-18/03 від 18.03.2016 недійсним

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від ТОВ «Енерго Актив» Гребеник І.С. - по дов. № 24/03/16-г від 24.03.2016

від ДП «НЕК «Укренерго» Петренко С.В. - по дов. № 121 від 17.03.2016

від ПАТ КП «Укренергомонтаж» не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив» до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 6 107 772,46 грн. основного боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно контракту № UE/001/2 від 15.07.2011.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та Приватним акціонерним товариством Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» було укладено договір про відступлення права вимоги № 2-18/03 від 18.03.2016, яке виникло з укладених між відповідачем та Приватним акціонерним товариством Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» контракту № UE/001/2 від 15.07.2011, а тому у позивача виникло право вимоги до відповідача, що ґрунтується на порушенні відповідачем своїх договірних зобов'язань.

В позовній заяві позивачем в якості третьої особи зазначено Міжнародний банк реконструкції та розвитку проте, позовна заява не містить та до неї не додано клопотання про залучення даної особи в якості третьої особи із зазначенням підстав необхідності такого залучення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2016 порушено провадження у справі № 910/6686/16 та призначено справу до розгляду на 26.04.2016.

Позивачем 26.04.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення на виконання ухвали від 13.04.2016 щодо підстав залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міжнародний банк реконструкції та розвитку.

Відповідачем 26.04.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство Комунальне підприємство «Укренергомонтаж».

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6686/16 від 26.04.2016 відкладено розгляд справи на 10.05.2016 та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство Комунальне підприємство «Укренергомонтаж».

Відповідач у поданому 05.05.2016 до відділу діловодства суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що за умовами додатку № 1 до контракту № UE/001/2 від 15.07.2011 оплата вартості послуг протягом 60 днів з моменту отримання рахунків-фактур. Після отримання ДП «НЕК «Укренерго» згаданих у позові рахунків (№№ 70, 72, 73 від 19.01.2016, № 71 від 25.01.2016, №№ 74, 75 від 02.02.2016) підрядник (третя особа) листом № 557/02-16 від 11.02.2016 зупинив перерахування коштів по зазначеним рахункам у зв'язку з ліквідацією банку ПАТ «КБ «Преміум». При цьому в листі було вказано «нові банківські реквізити будуть вказані в додатковій угоді». Остання додаткова угода № 9 була підписана 24.12.2015 і з того часу додаткових угод підписано не було. Крім того, нових рахунків зі зміненими реквізитами на суму 6 170 772,46 грн. з ПДВ від підрядника не надходило. Також відповідач не отримував рахунків-фактур від позивача. Тобто станом на 05.05.2016 у відповідача не виник обов'язок здійснювати оплату за актами наданих послуг позивачу. Зазначає, що підряднику було сплачено аванс і не погашена частина сплаченого авансу з урахуванням виконаних робіт становить 10 132 983,65 грн., що перевищує суму платежу по рахункам на 3 962 211,19 грн. Вважає, що підрядник всупереч вимогам контракту утримує на своїх рахунках суму авансу у розмірі 10 132 983,65 грн., що не забезпечена банківською гарантією. Зазначає, що підрядник не отримував погодження ДП «НЕК «Укренерго» щодо передачі контракту та інших документів позивачу, як це передбачено п. 16 Загальних умов контракту. Оскільки підрядник не повідомив ДП «НЕК «Укренерго» про відступлення права вимоги на користь позивача шляхом передбаченим п.п. 4, 17 Загальних умов контракту, у відповідача в силу ст. 517 Цивільного кодексу України відсутні підстави для перерахування грошових коштів на рахунок позивача.

05.05.2016 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив» та Приватного акціонерного товариства Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 2-18/03 від 18.03.2016, відповідно до якого ПАТ КП «Укренергомонтаж» передав ТОВ «Енерго Актив», а останній в свою чергу прийняв право вимоги до ДП «НЕК «Укренерго» в розмірі 6 170 772,46 грн. основного боргу, а також інші вимоги, що виникли на підставі контракту № UE/001/2 від 15.07.2011.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що фактично договір про відступлення права вимоги № 2-18/03 від 18.03.2016 є договором факторингу і оскільки ТОВ «Енерго Актив» не є фінансовою установою та не має ліцензії з надання фінансових послуг, а отже не може бути стороною даного договору, якай на підставі ст. 227 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2016 зустрічну позовну заяву Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» прийнято для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/6686/16.

В судовому засіданні 10.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 17.05.2016.

Позивачем за первісним позовом 17.05.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення з врахуванням обставин, викладених відповідачем у відзиві.

Відповідач-1 за зустрічним позовом у поданому 17.05.2016 до відділу діловодства суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Позивачем за зустрічним позовом у своїй заяві не наведено та не доведено жодними допустимими засобами доказування за захистом якого саме права чи інтересу вій звернувся до суду та яким чином таке право чи інтерес порушується оспорюваним договором про відступлення права вимоги. Верховний Суд України у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 10.07.2007 у справі 26/347-06-6531 зазначив, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі її у розпорядження визначеної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану останнім фінансову послугу. Як свідчить аналіз змісту оспорюваного договору, він не містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зокрема, договором передбачено, що розрахунок за цим договором має бути здійснений новим кредитором протягом 5 днів з моменту отримання оплати за основним зобов'язанням від боржника, тобто за умовами договору фактично не відбулося фінансування однієї особи іншою особою за рахунок передачу останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника). Оспорюваний договір про відступлення права вимоги не передбачає надання позивачем послуг з фінансування під відступлення права грошової вимоги. Вважає, що оспорюваний договір за правовою природою є договором купівлі-продажу права вимоги метою якого є передання прав кредитора іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а не договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні 17.05.05.2016 первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні 17.05.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні 17.05.2016 зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач-1 за зустрічним позовом в судовому засіданні 17.05.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/6686/16 від 17.05.2016 розгляд справи був відкладений на 31.05.2016.

Позивачем за первісним позовом 31.05.2016 до відділу діловодства суду подано додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог та просить позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні 31.05.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 09.06.2016.

Приватне акціонерне товариство Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» у поданих 09.06.2016 до відділу діловодства суду поясненнях вважає первісні позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню та в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Приватне акціонерне товариство Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» у поданій 09.06.2016 до відділу діловодства суду заяві просить суд розглядати справу без участі представника ПАТ КП «Укренергомонтаж».

Приватне акціонерне товариство Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» в судове засідання 09.06.2016 представника не направило.

В судовому засіданні 09.06.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.07.2011 між Приватним акціонерним товариством Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» (підрядник) та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник) був укладений контракт № UE/001/2 (далі - контракт).

Відповідно до умов контракту замовник доручає підряднику проектування, виробництво, випробування, поставку, монтаж, налагодження та введення в експлуатацію визначеного об'єкту, а саме «Реабілітація ПС 330 кВ «Першотравнева» (далі - об'єкт), а підрядник погоджується взяти на себе виконання вказаних робіт на умовах, визначених контрактом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що первісні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічні підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Стаття 2 контракту встановлює, що замовник погоджується виплатити підряднику ціну контракту з урахуванням виконання підрядником його обов'язків, викладених нижче.

Усього ціна контракту - 114 909 849,33 грн., крім того ПДВ 22 981 969,87 грн., всього 137 891 819,20 грн., як вказано в таблиці цін № 5.

Доповненням № 4 від 15.04.2014 до контракту внесено зміни до ціни, визначивши, що загальна ціна контракту становить 117 397 003,88 грн., крім того ПДВ - 23 497 400,78 грн., всього 140 876 404,66 грн.

Ціна контракту складається з:

1. Вартості установок і запасних частин, що поставляються з країни замовника - 84 139 010,66 грн., крім того ПДВ - 16 827 802,13 грн., всього - 100 966 812,79 грн., як вказано в таблиці цін № 2.

2. Вартості проектних послуг - 1 331 942,84 грн., крім того ПДВ - 266 238,57 грн., всього - 1 598 331,41 грн., як вказано в таблиці цін № 3.

3. Вартості монтажних та інших послуг - 31 926 050,38 грн., крім того ПДВ - 6 385 210,08 грн., всього - 38 311 260,46 грн., як вказано в таблиці цін № 4.

Додаток 1 (зі змінами) до контракту регулює питання щодо умов та порядку оплати.

Відповідно до вказаного додатку 1, замовник оплачує підряднику описаним нижче чином та у вказані строки, на основі розбивки цін.

Також, згідно з вказаним додатком 1, платежі у відповідності до таблиць цін № 2, 3, 4 цього контракту без ПДВ будуть здійснюватися за рахунок кредитних коштів Міжнародного банку реконструкції та розвитку в українських гривнях (UAH) на рахунок підрядника.

Таблиця № 4 додатку 1 передбачає:

У відношенні монтажу та інших послуг здійснюється наступні платежі:

Тридцять відсотків (30%) загальної суми вартості монтажних та інших послуг в якості авансового платежу протягом шістдесяти (60) днів після отримання двох оригіналів рахунку-фактури та безвідкличної гарантії на авансовий платіж на еквівалентну суму, виставлену на користь замовника по формі, наведеній в додатку 8 до контрактної угоди. Гарантія на авансовий платіж може бути скорочена пропорційно вартості робіт, виконаних підрядником, з підтвердженням факту виконаних робіт актом здачі прийняття монтажних та інших послуг, підписаного підрядником та замовником.

Шістдесят відсотків (60%) від фактичної вартості монтажних та інших послуг, викопаних Підрядником, протягом попереднього періоду (не менше місяця), після отримання Замовником заявки Підрядника, протягом шістдесяти (60) днів з моменту отримання наступних документів:

- Два (2) оригінали рахунку-фактури;

- П'ять (5) оригіналів підписаного підрядником та замовником акту здачі-прийняття виконаних монтажних та інших послуг:

- П'ять (5) оригіналів підписаної підрядником та замовником довідки про вартість виконаних послуг

П'ять відсотків (5%) від загальної суми вартості монтажних робіт, виконаних підрядником, по факту оформлення свідоцтва про завершення робіт, протягом шістдесяти (60) днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури

П'ять відсотків (5%) від загальної суми вартості монтажних робіт, виконаних підрядником, по факту оформлення акту готовності об'єкту до експлуатації, протягом шістдесяти (60) днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури.

Відповідно до акту здачі-приймання монтажних та інших послуг № 5 від 02.06.2014 підрядником замовнику надано послуги за контрактом на загальну суму 4 179 314,03 грн.

В акті зазначено, що виключається з платежу у відповідності до положень додатку 1 до контракту:

а) сума авансового платежу (30 %) - 1 253 794,21 грн.

б) 5% - 208 965,70 грн. - мають бути виплачені по факту отримання свідоцтва про завершення робіт, протягом 60 днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури.

в) 5% - 208 965,70 грн. - мають бути виплачені по факту оформлення акту готовності об'єкту до експлуатації, протягом шістдесяти (60) днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури.

Всього по вказаному акту мато бути перераховано підряднику 2 507 588,42 грн.

У подальшому 24.12.2015 підрядником та замовником було підписано акт коригування № 5-1 до акту здачі-приймання монтажних та інших послуг № 5 від 02.06.2014.

Відповідно до вказаного акту коригування сторони погодили, що підлягає перерахуванню на рахунок підрядника за надані по акту послуги, сума в розмірі 1 570 237,29 грн.

На підставі вказаного акту коригування відповідачу було виставлено рахунок № 70 від 19.01.2016 на оплату наданих монтажних та інших послуг в розмірі 1 570 237,29 грн.

Рахунок № 70 від 19.01.2016 на виконання вимог додатку 1 було направлено замовнику листом № 532/01-16 від 19.01.2016.

Отже, відповідно до положень додатку 1 до контракту, відповідач у строк до 21.03.2016 мав сплатити вартість наданих по акту здачі-приймання монтажних та інших послуг № 5 від 02.06.2014, що відповідно до акту коригування, становить 1 570 237,29 грн.

Відповідно до акту здачі-приймання монтажних та інших послуг № 6 від 24.12.2015 підрядником було надано послуги по контракту на загальну суму 1 116 987,01 грн.

В акті зазначено, що виключається з платежу у відповідності з положеннями додатку 1 до контракту:

а) сума авансового платежу (30 %) - 335 096,10 грн.

б) 5% - 55 849,36 грн. - мають бути виплачені по факту отримання свідоцтва про завершення робіт, протягом 60 днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури.

в) 5% - 55 849,36 гри. - мають бути виплачені по факту оформлення акту готовності об'єкту до експлуатації, протягом шістдесяти (60) днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури

Всього по вказаному акту має бути перераховано позивачу 670 192,19 грн.

На підставі вказаного акту № 6 від 24.12.2015 відповідачу було виставлено рахунок № 72 від 19.01.2016 на оплату наданих монтажних та інших послуг на суму 670 192,19 грн.

Рахунок № 72 від 19.01.2016 на виконання вимог додатку 1 було направлено замовнику листом № 532/01-16 від 19.01.2016.

Отже, відповідно до положень додатку 1 до контракту відповідач у строк до 21.03.2016 мав сплатити вартість наданих по акту здачі-приймання монтажних та інших послуг № 6 від 24.12.2015, що становить 670 192,19 грн.

Відповідно до свідоцтва № 1 про завершення робіт від 29.12.2015 замовник має сплатити підряднику 2 500 507,58 грн. за встановлене обладнання та обов'язкові запчастини, та 903 823,76 грн. за надані монтажні та інші послуги.

На підставі вказаного свідоцтва № 1 від 29.12.2015 було виставлено рахунок № 74 від 02.02.2016 на оплату 2 500 507,58 грн. та рахунок № 75 від 02.02.2016 на оплату 903 823,76 грн.

Рахунки № 74 та 75 від 02.02.2016 на виконання вимог додатку 1 було направлено замовнику листом № 545/02-16 від 02.02.2016.

Отже, відповідно до положень додатку 1 до контракту, відповідач у строк до 04.04.2016 за рахунками № 74 та № 75 мав сплатити 3 404 331,34 грн.

Таблиця № 3 додатку 1 передбачає:

У відношенні послуг по проектуванню здійснюються наступні платежі:

Десять відсотків (10%) загальної суми вартості проектних робіт в якості авансового платежу протягом шістдесяти (60) днів після отримання двох оригіналів рахунку-фактури та безвідкличної гарантії на авансовий платіж на еквівалентну суму, виставлену на користь замовника по формі, наведеній в додатку 8 до контрактної угоди.

Дев'яносто відсотків (90%) від загальної суми вартості проектних послуг по факту прийняття проекту менеджером проекту згідно пункту 20 ОУК протягом шістдесяти днів з моменту отримання двох оригіналів рахунку-фактури та підписання замовником та підрядником акту прийому-передачі виконаних проектних послуг.

Відповідно до акту здачі-прийняття проектних послуг № У2 від 25.12.2015 підрядником було надано послуги по контракту на загальну суму 25 440,00 грн.

На підставі вказаного акту № У2 від 25.12.2015 було виставлено рахунок № 73 від 19.01.2016 на оплату наданих проектних послуг на суму 25 440,00 грн.

Рахунок № 73 від 19.01.2016 на виконання вимог додатку 1 було направлено замовнику листом № 532/01-16 від 19.01.2016.

Отже, відповідно до положень додатку 1 до контракту, відповідач у строк до 21.03.2016 мав сплатити вартість наданих по акту здачі-прийняття проектних послуг № У2 від 25.12.2015, що становить 25 440,00 грн.

Таблиця № 3 додатку 1 передбачає:

У відношенні установок та обов'язкових запасних частин, що поставляються з країни замовника, здійснюються наступні платежі:

Десять відсотків (10%) від загальної суми в якості авансового платежу протягом шістдесяти (60) днів по отриманню двох оригіналів рахунку-фактури та безвідкличної гарантії на авансовий платіж на еквівалентну суму, виставлену на користь замовника по формі, наведеній в додатку 8 до контрактної угоди. Гарантія на авансовий платіж може бути скорочена пропорційно вартості установок та запасних частин, що доставляються на будівельний майданчик з підтвердженням факту доставки по товаросупровідній та вантажній документації. У зв'язку з збільшенням загальної вартості установок та обов'язкових запасних частин по таблиці цін № 2 на суму 6 083 649,23 гри. Замовник мас додатково виплатити підряднику аванс в сумі 608 364,92 грн. (включаючи ПДВ) по отриманню двох оригіналів рахунку-фактури та безвідкличної гарантії на авансовий платіж на еквівалентну суму, виставлену на користь замовника по формі, наведеній в додатку 8 до контрактної угоди.

Вісімдесят відсотків (80%) від загальної суми по факту доставки протягом шістдесяти (60) днів з моменту отримання наступних документів:

п'ять (5) оригіналів акта прийому-передачі установок та обов'язкових запасних частин, підписаного замовником та підрядником;

п'ять (5) оригіналів акту прийому-передачі установок підряднику в монтаж, підписаного замовником та підрядником;

два (2) оригінали рахунку-фактури підрядника;

оригінал та дві копії пакувального листа, що вказує на вміст кожної упаковки;

оригінал та дві копії гарантійного сертифікату виробника чи постачальника;

оригінал та дві копії звіту про приймальний заводський контроль постачальника;

оригінал та дві копії сертифікату походження.

Відповідно до акту прийому-передачі № 31 установок та обов'язкових запасних частин, що поставляються з країни замовника від 24.12.2015 підрядник передав, а замовник прийняв установки та обов'язкові запасні частини на загальну суму 627 209,99 грн.

На підставі вказаного акту № 31 від 24.12.2015 було виставлено рахунок № 71 від 25.01.2016 на оплату устаткування та запасних частин на суму 500 571,64 грн.

Рахунок № 71 від 25.01.2016 на виконання вимог додатку 1 був направлений відповідачу листом № 537/01-16 від 25.01.2016.

Отже, відповідно до положень додатку 1 до контракту, відповідач у строк до 25.03.2016 мав сплатити вартість поставлених по акту № 31 від 24.12.2015, що становить 500 571,64 грн.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

18.03.2016 між Приватним акціонерним товариством Комунальне підприємство «Укренергомонтаж» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив» (новий кредитор, позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги № 2-18/03 (далі - договір про відступлення).

Відповідно до п. 1.1. договору про відступлення первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає права вимоги до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», в розмірі 6 170 772,46 грн. основного боргу, а також інші вимоги, що виникли на підставі контракту № UE/001/2 від 15.07.2011, який був укладений між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Приватним акціонерним товариством КП «Укренергомонтаж».

Згідно з п. 3.1. договору про відступлення первісний кредитор зобов'язується після підписання цього договору передати за актом прийому-передачі новому кредитору оригінали документів, що підтверджують основне зобов'язання (контракту № UE/001/2 від 15.07.2011 «Реабілітація ПС 330 кВ «Першотравнева» з додатковими угодами до нього, акти прийому-передачі. свідоцтва про завершення робіт, виставлені рахунки, листи, претензії та відповіді на них тощо), а також інші документи, що засвідчують права, які передаються за даним договором, про що сторонами складається відповідний акт, який є підставою для переходу до нового кредитора прав вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно акту прийому-передачі від 18.03.2016 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв документи, перелік який наведений в цьому акті.

За умовами п. 3.2. договору про відступлення новий кредитор зобов'язаний сповістити боржника про відступлення права вимоги за цим договором шляхом надсилання письмового повідомлення боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом № 2-22/03 від 22.03.2016 повідомив відповідача про відступлення права вимоги за контрактом, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком № 1884 від 25.03.2016 (повідомлення надіслано на юридичну адресу відповідача - м. Київ, вул. С.Петлюри, 25).

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує отримання даного листа, а лише вказує що дане повідомлення не було передано у спосіб визначений Загальними умовами контракту, тобто або через керівника проекту, або у письмовому вигляді з доставкою під розпис або доставка, відправка чи передача на вказану у контракті адресу.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, борг який виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за контрактом відповідач мав сплатити новому кредитору - позивачу.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 6 170 772,46 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Не приймаються судом до уваги посилання відповідача на те, що не отримавши від позивача рахунки-фактури, які є підставою для оплати виконаних робіт, у відповідача відсутній обов'язок оплати цих робіт, оскільки як зазначає сам відповідач він отримав відповідні рахунки-фактури від підрядника.

Посилання відповідача на те, що сплачений підряднику аванс з урахуванням виконаних робіт та наданих послуг за актами № 5, № 5-1, № 6, № У2 та № 31 становить 10 132 983,65 грн. на даний час не погашений не приймаються судом до уваги, оскільки предметом спору у даній справі є основний борг за виконанні роботи та поставлене обладнання, а не спір щодо сплати авансу.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За зустрічним позовом

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Що стосується факторингу, то відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі згаданої статті ЦК України визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування.

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що укладений між сторонами (відповідачами 1 та 2) договір про відступлення права вимоги не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення між відповідачами 1 та 2 договору відступлення права вимоги є отримання прибутку.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої ст. 47 Закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг). В цій нормі Закону факторинг класифікується як кредитна операція, що підтверджує суть факторингу - фінансування під відстрочення права вимоги, надання коштів в розпорядження за плату.

Таким чином, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, а ні з боржником, а ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, це передбачено ст. 1084 ЦК України.

З норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» випливає, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов'язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій.

У зв'язку з цим відсутні правові підстави для застосування до суб'єктів господарювання, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Таким чином відсутні підстави вважати що спірний договір є договором факторингу.

Стаття 6 Господарського кодексу України визначає загальні принципи господарювання, якими є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, а згідно зі ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Оспорюваний правочин є договором відступлення права вимоги, який регулюється нормами ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України і не є договором факторингу.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 2-18/03 від 18.03.2016 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду із зустрічними позовними вимогами.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» є необґрунтованими нормативно та документально не підтвердженими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Судові витрати за розгляд зустрічного позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 25, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Актив» (01042, м. Київ, вул. Перспективна, 3, ) 6 107 772 (шість мільйонів сто сім тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 46 коп. основного боргу, 91 616 (дев'яносто одну тисячу шістсот шістнадцять) грн. 59 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відмовити повністю.

Повне рішення складено 10.06.2016.

Суддя В.В. Сівакова