РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016Справа №910/5566/16
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Турбоатом"

до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси"

про стягнення 12 410,10 грн.

Представники сторін:

від позивача: Вязьомов Д.С. - представник за довіреністю № 27-16 від 30.12.2015 р.;

від відповідача: Поляк І.О. - представник за довіреністю № 14 від 11.04.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Турбоатом" до державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" про стягнення 12 410,10 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.08.2009 року між ним та відповідачем укладено договір №ІМ23/150/08-09 на послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари і пакувальних матеріалів.

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу 23 883,79 грн., проте відповідачем надано послуги на загальну суму 11 473,69 грн.

Сума невикористаних коштів становить 12 410,10 грн.

03.07.2015 року на адресу відповідача позивачем направлено вимогу про повернення коштів, яка залишена без задоволенням.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 12 410,10 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.03.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.04.2016 року.

15.04.2016 р., 18.04.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судове засідання 18.04.2016 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 30.03.2016 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017, але 15.04.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.04.2016 року розгляд справи відкладено на 23.05.2016 року.

20.05.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

Суд зобов'язав представника позивача надати суду докази листування з відповідачем щодо розірвання договору № ІМ23/150/08-09 від 18 серпня 2009 року із доказами направлення.

В судовому засіданні оголошено перерву до 30.05.2016 року.

30.05.2016 від позивача через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 30.05.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

18.08.2009 року між державною компанією з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси» Кабінету Міністрів України (в подальшому змінено найменування на державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси") (виконавець) та відкритим акціонерним товариством "Турбоатом" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Турбоатом") (замовник) укладено договір №ІМ23/150/08-09.

Предметом договору відповідно до п.1 є послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації використаних тари і пакувальних матеріалів (надалі послуг) імпортованої продукції на умовах і за тарифами, визначеними цим договором згідно з Постановою КМУ від 26.07.2001р. №915 зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ч.1 стаття 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що виконавець зобов'язується: надати послуги з організації збирання, заготівлі та утилізації, використаних тари і пакувальних матеріалів, визначені розділом 1 договору; у разі невідповідності відходів тари і пакувальних матеріалів як вторинної сировини, вимогам діючих стандартів для подальшої переробки чи утилізації, організувати проведення знищення чи захоронення цих відходів; за підсумками кожного місяця, відповідно до суми оплати, здійсненої замовником, надати акт про приймання-передачі наданих послуг.

Замовник зобов'язується: надати виконавцю, відомість "Про облік та розрахунок тари і пакувальних матеріалів, у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту" (далі - відомість) з зазначенням виду та кількості тари і пакувальних матеріалів, що заповнюється відповідно до вантажної митної декларації, інвойсу, чи інших товаросупровідних документів (якщо інший порядок контролю за тарою і пакувальними матеріалами, у яких надходять товари, що підлягають митному оформленню в режимі імпорту, не встановлений діючим законодавством); прийняти послуги, зазначені у пункті 1 договору, та протягом десяти робочих днів з дня відправлення виконавцем, або отримання акту представником замовника, направити виконавцю підписаний акт; оплатити послуги виконавця, визначені у пункті 1 договору, до закінчення митного оформлення у відповідності з обсягом, зазначеним замовником у відомості, згідно з тарифами, наведеними нижче та затвердженими п.2 постанови КМ України від 26.07.2001р. №915 зі змінами та доповненнями, здійснивши оплату у порядку та у строки, передбачені п.5 цього договору (пункт 2.3 договору).

Відповідно до п.5.1 договору сума договору складається із сум, зазначених у відомостях, наданих замовником, які є невід'ємною частиною цього договору, остаточна сума по кожній партії продукції підтверджується у акті, враховуючи п.2.3.2 договору.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем на виконання умов договору перераховано на користь позивача 20 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №305 від 15.01.2015 року на суму 10 000,00 грн. та №1633 від 25.02.2015 року на суму 10 000,00 грн. з призначенням платежу: «попер. оплата за послуги по організ.збора та утилізації використ.при пакуванні матеріалів згідно дог. № ІМ23/150/08-09 від 18.08.09р.».

Позивачем надано послуги на загальну суму 11 473,69 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами про надання послуг, а саме:

- №30/01-15 від 31.01.2015 року на суму 1 721,98 грн.;

- №10/02-05 від 28.02.2015 року на суму 9 547,40 грн.;

- №010/03-15 від 31.03.2015 року на суму 204,31 грн.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, який підписаний та скріплений печатками сторін станом на 31.12.2014 року заборгованість ДП з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь ВАТ «Турбоатом» складає 3 883,79 грн.

03.07.2015 року позивач направив відповідачу вимогу №27-200 від 03.07.2015 року в якій зазначив, що станом на 02 липня 2015 року залишок грошових коштів на рахунку ДП «Укекоресурси» за ненадані послуги складає 12 410,10 грн. вимагав в 7 (семиденний) строк з дня отримання цієї вимоги повернути ПАТ «Турбоатом» грошові кошти у сумі 12 410,10 грн.

Частиною 1 статті 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.11.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2009 року.

У разі відсутності письмових заяв сторін про розірвання договору за два місяці до закінчення терміну дії зазначеного п.11.1 договору. Договір пролонгується на той же термін і на тих же умовах (п.11.2 договору).

Згідно з ч.1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази розірвання договору.

Також, відсутні докази припинення зобов'язання у зв'язку з втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України №915 від 26.07.2001 року.

Суд не погоджується з твердження позивача викладених в пояснення, в яких зазначено, що позивач вважає що договір припинив свою дію ще у 2010 році, оскільки відповідно до п.11.2 договору строк на який він був укладений може бути пролонгований на такий самий строк, тобто на 135 днів, при цьому у договорі нічого не зазначено щодо його пролонгації більш ніж 1 раз, що у відповідності до вимог ст.. 213 ЦК України свідчить про припинення його дії, та зазначає наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору № ІМ23/150/08-09 від 18.08.2009 року здійснювалась оплата по договору в 2014-2015 роках, а відповідачем надавалися послуги за цей же період. Тобто, між сторонами на підставі договору про надання послуг виникло двостороннє зобов'язання.

Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази пропозицій щодо розірвання договору чи його припинення, тому суд вважає, що він був пролонгований, на строк його дії до 31.12.2016 року.

А тому, грошові кошти перераховані позивачем на підставі укладеного договору про надання послуг.

Щодо посилання позивача на застосування до даних правовідносин ч.1 статті 1212 ЦК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договір про надання послуг (№ ІМ23/150/08-09 від 18.08.2009 року), а кошти які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплата за послуги відповідно до умов договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013 року у справі № 5006/18/13/2012 та від 17.06.2014 року у справі №3-30гс14, від 25.02.2015 року у справі №3-11гс15.

Крім того, у постанові Верховного суду України від 03.06.2015 року у справі №6-100цс15 зазначено, що системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 12 410,10 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 16.06.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий