ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р.Справа № 922/1390/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Підприємства житлово-комунального господарства "Курганське", с. П'ятигірське
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с. П'ятигірське
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (директор);

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство житлово-комунального господарства "Курганське" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 41 464, 58 грн. (з яких: 33 193, 61 грн. - пеня, 6 007, 79 грн. - інфляційні, 2 263, 18 грн. - 3 проценти річних із урахуванням заяви вх. № 18739 від 6.06.2016 року) та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 12-316/КБ-Ю від 1.08.2012 року про надання послуг з водовідведення у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду від 4.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.05.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2016 року у межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 17.05.2016 року на 25.05.2016 року.

У судовому засіданні 25.05.2016 року оголошено перерву до 6.06.2016 року.

6.06.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву вх. № 18739 про повернення судового збору у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 6.06.2016 року задоволено заяву вх. № 18739 від 06.06.2016 року про повернення судового збору та повернуто Підприємству житлово-комунальному господарству "Курганське" з Державного бюджету 3 632, 44 грн. судового збору, сплаченого останнім до господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 34 від 26.04.2016 року, відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про судовий збір".

6.06.2016 року позивач через канцелярію суду надав уточнену позовну заяву вх. № 18609 у якій зазначає, що у зв'язку із тим, що сума основного боргу у розмірі 280 079, 37 сплачена відповідачем до подачі позовної заяви, позивач відмовляється від позовних вимог в цій частині на підставі статті 78 Господарського процесуального кодексу України та зменшує позовні вимоги в частині стягнення пені до 33 193, 61 грн. Просить суд стягнути із відповідача пеню у розмірі 33 193, 61 грн.; індекс інфляції у розмірі 6 007, 79 грн., 3 проценти річних у розмірі 2 263, 18 грн. та судовий збір.

Суд, дослідивши надану позивачем уточнену позовну заяву вх. № 18609, зазначає наступне .

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву до розгляду як заяву про відмову від позовних вимог у частині стягнення суми основного боргу у розмірі 280 079, 37 грн. та як заяву в частині зменшення розміру пені, подальший розгляд справи ведеться із її урахуванням..

Відповідач у призначене судове засідання 6.06.2016 року не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до пункту 3.9.1. Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що якщо у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини 2 статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Присутній у судовому засіданні 6.06.2016 року позивач позовні вимоги із урахування заяви про відмову в частині стягнення основного боргу та заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав у повному обсязі, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 4.05.2016 року про порушення провадження у справі сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 6.06.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 1.08.2012 року між Підприємством житлово-комунального господарство "Курганське" (далі-позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (далі-відповідач, споживач) укладено договір про надання послуг з водовідведення № 12-316/КБ-Ю (т. 1, а.с. 10-14).

Згідно пункту 20 договору, договір укладається на 1 рік і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або неможливість перегляду.

Відповідно до пункту 1. договору, сторони узгодили, що виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. У разі зміни тарифів оплата споживачем наданих йому послуг, здійснюється за новими цінами, згідно з діючим законодавством, без зміни інших умов договору.

Облік стоків провадиться за показниками приладів обліку, які підібрані відповідно до діапазону коливань обсягів водоспоживання на об'єктах споживача (пункт 2 договору).

Пунктом 4 сторони погодили, що тарифи на послуги з водовідведення складають 6, 60 грн. за 1 куб. метр з ПДВ.

Відповідно до пункту 6 договору, рахунки за спожиті послуги оплачуються споживачем не пізніше 30 числа поточного місяця, згідно обсягів, наданих послуг виконавцем за попередній місяць. Повний розрахунок за отримані послуги з водовідведення проводиться споживачем відповідно до одержаного рахунку від виконавця по закінченню поточного місяця.

Частиною 2 пункту 13 договору, сторони погодили, що несвоєчасне внесення платежів за послуги-шляхом сплати пені у розмірі 1 процент від суми заборгованості за кожен день прострочки, а також індексації нарахувань та 3 проценти річних від суми заборгованості (т. 1, а.с. 12).

25.09.2015 року сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору, у якій внесли зміни до пункту 4 договору, а саме: виклали його у наступній редакції:

п. 4. "Тарифи на послуги з водовідведення складають 13, 77 грн. в т.ч. ПДВ за 1 куб. м.". (т. 1, а.с. 15).

Як зазначає позивач, свої зобовязання за даним договором від виконав у повному обсязі, про що свідчать рахунки-фактури та акти здачі-приймання виконаних робіт, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств на загальну суму 621 562, 62 грн., а саме:

- акт за липень 2015 року на суму 74 349, 00 грн. (- рахунок -фактура № 1953 від 31.07.2015 року на суму 74 349, 00 грн.);

- акт за серпень 2015 року на суму 71 643, 00 грн. (- рахунок -фактура № 1963 від 31.08.2015 року на суму 71 643, 00 грн.);

- акт за вересень 2015 року на суму 75 350, 86 грн. (- рахунок -фактура №2003 від 30.09.2015 року на суму 75 350, 86 грн.);

- акт за жовтень 2015 року на суму 36 022, 32 грн. (- рахунок -фактура №2036 від 30.10.2015 року на суму 36 022, 32 грн.);

- акт за листопад 2015 року на суму 168 751,36 грн. (- рахунок -фактура №2062 від 30.11.2015 року на суму 168 751,36 грн.);

- акт за грудень 2015 року на суму 195 410, 08 грн. (- рахунок -фактура №2116 від 30.12.2015 року на суму 195 410,08 грн.) (т. 1, а.с. 16-30).

Відповідно до протоколу про залік однорідних вимог від 14.01.2016 року зобов'язання відповідача згідно договору № 12-316/КБ/Ю від 1.08.20012 року припинилися частково на суму 137 056, 10 грн. (т. 1, а.с. 32).

Протоколом про залік однорідних вимог від 16.02.2016 року зобов'язання відповідача згідно договору № 12-316/КБ/Ю від 1.08.20012 року у розмірі 484 470, 51 грн. припинилися частково на суму 203 680, 17 грн.

Відповідно пункту 5 протоколу, з моменту підписання даного протоколу заборгованість відповідача по оплаті заборгованості складає 280 079, 37 грн. (т. 1, а.с. 33).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на несвоєчасне внесення оплати за договором № 12-316/КБ-Ю від 1.08.2012 року про надання послуг з водовідведення, що стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем відповідно до платіжних доручень було сплачено суму основного боргу у розмірі 280 790, 38 грн., а саме (т. 1, а.с. 42, 45, 48, 51, 54) :

- № 900513078 від 16.02.2016 року на суму 74 349, 00 грн.;

-№ 900513075 від 16.02.2016 року на суму 71 643, 00 грн.;

- № 900513075 від 16.02.2016 року на суму 75 350, 86 грн.;

- № 65553205 від 16.02.2016 року на суму 23 425, 20 грн.;

- № НОМЕР_1 від 16.02.2016 року на суму 36 022, 32 грн.

Позивач 6.06.2016 року через канцелярію суду надав заяву вх. № 18609, у якій у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу у розмірі 280 079, 37 до подачі позовної заяви, позивач відмовляється від позовних вимог в цій частині.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З урахуванням викладеного, приймаючі до уваги те, що прийняття відмови від позову в частині стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 280 790, 38 грн. не порушує права і охоронювані законом інтереси сторін, відсутність у матеріалах справи даних про можливість порушення відмовою від позову чиїх не-будь ще прав та інтересів, суд приходить до висновку про те, що відмова від позову в частині стягнення із відповідача суми основного боргу не суперечить чинному законодавству і тому підлягає до задоволення, а провадження у справі № 922/1390/16 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 280 790, 38 грн. необхідно припинити на підставі пункту 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначає позивач, відповідачем, всупереч умовам договору № 12-316/КБ/Ю від 01.08.2012 року, не вчасно проводились розрахунки за надані послуги з водовідведення, внаслідок чого позивачем на суму заборгованості згідно наданого розрахунку нараховані відповідачу 6 007, 00 грн. - індекс інфляції, 2 263, 18 грн. - 3 проценти річних, 33 193, 61 грн. - пені(з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вх. № 18609 ).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідачем прострочено оплату наданих позивачем послуг із водовідведення відповідно до умов пункту 6 договору № 12-316/КБ-Ю від 1.08.2012 року, а саме за актами:

- за липень 2015 року на суму 74 349, 00 грн. оплата не пізніше 30.08.2015 року;

- за серпень 2015 року на суму 71 643, 00 грн. оплата не пізніше 30.09.2015 року;

- за вересень 2015 року на суму 75 350, 86 грн. оплата не пізніше 30.10.2015 року;

- за жовтень 2015 року на суму 36 022, 32 грн. оплата не пізніше 30.11.2015 року;

- за листопад 2015 року на суму 168 751,36 грн. оплата не пізніше 30.12.2015 року;

- за грудень 2015 року на суму 195 410, 08 грн. оплата не пізніше 30.01.2016 року.

У зв'язку із чим, позивачем нараховані відповідачу 6 007, 00 грн. - індексу інфляції:

- за зобов'язання липня 2015 року за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 2 724, 96 грн.;

- за зобов'язання серпня 2015 року за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 988,67 грн.;

- за зобов'язання вересня 2015 року за період з листопада 2015 року по грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 2 042,00 грн.;

- за зобов'язання жовтня 2015 року за період грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 252, 16 грн. (т. 1, а.с. 35).

Та 3 проценти річних у розмірі 2 263, 18 грн. за період з:

- за зобов'язання липня 2015 року за період з 31.08.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 827, 05 грн.;

- за зобов'язання серпня 2015 року за період з 1.10.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 624,17 грн.;

- за зобов'язання вересня 2015 року за період з 31.10.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 470,68 грн.;

- за зобов'язання жовтня 2015 року за період з 1.12.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 133,23 грн.;

- за зобов'язання листопада 2015 року за період з 31.12.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 208,05 грн. (т. 1, а.с. 34).

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача 2 263, 18 грн. - 3 процентів річних, 6 007, 79 грн. - інфляційних втрат та 33 193, 61 грн. пені, нарахованих на вищезазначену суму заборгованості, яка була несвоєчасно сплачена відповідачем.

Перевіривши правильність нарахування 3 процентів річних у розмірі 2 263, 18 грн. за вищезазначений період, судом встановлено що вищезазначені нарахування здійснено вірно, тому вони підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення із відповідача інфляційних втрат нарахованих позивачем за вищезазначений період, суд враховує, що відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перебіг прострочення в оплаті фактично переданого природного газу починається після 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу, як це передбачено п. 6.1 Договору, а відтак позивач при нарахуванні відповідачу інфляційних втрат за конкретний місяць мав застосовувати відповідний індекс інфляції до суми простроченого у цьому місяці платежу, визначеної станом на 15 день прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 21.03.2013 у справі № 07/52026/1692/2012.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат, судом встановлено що вищезазначені нарахування здійснено невірно.

Судом здійснено перерахунок у системі законодавство, та встановлено що сума яка підлягає до стягнення становить 6 006, 49 грн.;

- за зобов'язання липня 2015 року за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 2 721,56 грн.;

- за зобов'язання серпня 2015 року за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 987, 75 грн.;

- за зобов'язання вересня 2015 року за період з листопада 2015 року по грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 2 045,02 грн.;

- за зобов'язання жовтня 2015 року за період грудень 2015 року нараховано суму у розмірі 252, 16 грн.

В решті нарахованих 1,30 грн. відмовити як безпідставно заявлених.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем у відповідності до частини 2 пункту 13 договору № 12-316/КБ-Ю від 1.08.2012 року - 33 193, 61 грн. суми пені, за період:

- за зобов'язання липня 2015 року за період з 31.08.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 12 130, 15 грн.;

- за зобов'язання серпня 2015 року за період з 1.10.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 9 154,60 грн.;

- за зобов'язання вересня 2015 року за період з 31.10.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 6 903,38 грн.;

- за зобов'язання жовтня 2015 року за період з 1.12.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 1 954,09 грн.;

- за зобов'язання листопада 2015 року за період з 31.12.2015 року по 14.01.2016 року нараховано суму у розмірі 3 051,39 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 пункту 13 договору, сторони погодили, що несвоєчасне внесення платежів за послуги-шляхом сплати пені у розмірі 1 процент від суми заборгованості за кожен день прострочки. (т. 1, а.с. 12).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 33 193,61 грн. за вищезазначений період у системі законодавство, судом встановлено, що такі нарахування здійснено вірно, пеня яка підлягає до стягнення за вищезазначений період становить суму у розмірі 33 193,61 грн.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, суд визнає за необхідне зазначити наступне. Щодо ненадання позивачем вчасно актів виконаних робіт та рахунків фактур не приймаються судом, у зв'язку із відсутністю доказів у підтвердження неотримання відповідних актів виконаних робіт у визначених в актах датах та датах рахунків фактур.

Тому надані 17.05.2016 року запреречення відповідача є необґрунтованими та безпідставними, спростовуються матеріалами справи та викладеними вище нормами, тому не приймаються судом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог, а саме про стягнення із відповідача 2 263, 18 грн. - 3% річних; 6 006, 49 грн. - інфляційні втрати та 33 193,61 грн. пеня.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. При частковому задоволення позовних вимог судові витрати покладаючи на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір у розмірі 4 823, 16 грн. підлягає до стягнення із відповідача.

При поданні позовних матеріалів до суду, позивачем відповідно до платіжного доручення № 34 від 26.04.2016 року сплачено суму судового збору у розмірі - 8 455, 60 грн. (т. 1, а.с. 9), у той час, як судовий збір у зв'язку із зменшенням суми позовних вимог у частині пені та відмовою від позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, судовий збір повинен складати 4 823, 16 грн.

Відповідно до вказаних вище вимог, судовий збір за подання позовної заяви становить - 4 823,16 грн.

Таким чином різниця переплати позивачем судового збору у зв'язку із зменшенням суми позовних вимог становить суму у розмірі 3 632, 44 грн. Тому суд, задовольняє заяву вх. № 18739 від 06.06.2016 року про повернення судового збору у розмірі 3 632, 44 грн., яка підлягає поверненню із державного бюджету України.

Відповідно до пункту 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", (64252, Харківська обл., Балаклійський р-н., с. П'ятигірське, вул. Першотравнева, 1, ) на користь Підприємства житлово-комунального господарства "Курганське" (64252, Харківська обл., Балаклійський р-н., с. П'ятигірське, вул. 50-р. СРСР, 3, ): 6 006, 49 грн. - суму індексу інфляції, 2 263, 18 грн. - 3 проценти річних, сума пені у розмірі 33 193,61 грн. та 4 823, 16 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення суми основного боргу у розмірі 280 079, 37 грн. провадження у справі припинити на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1, 30 грн. - в задоволенні позову відмовити.

Управлінню державної казначейської служби України у Дзержинському районі м. Харкова повернути Підприємству житлово-комунальному господарству "Курганське" (64252, Харківська обл., Балаклійський р-н., с. П'ятигірське, вул. 50-р. СРСР, 3, ) з Державного бюджету 3 632, 44 грн. судового збору, сплаченого останнім до господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 34 від 26.04.2016 року, відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про судовий збір", про що видати ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2