КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Справа№ 910/444/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Сокур С.В. - дов. від 01.12.2015 року б/н

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" на рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року

у справі № 910/444/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сінта-Груп" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" (м. Київ)

про стягнення 190 229 грн. 70 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Сінта-Груп" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" про стягнення з відповідача на користь позивача вартості поставленого товару в розмірі 178 580 грн., пені в розмірі 213 грн. 17 коп., 24% річних в розмірі 10 232 грн. 90 коп., інфляційних втрат в розмірі 1 203 грн. 63 коп.

Рішенням від 03.02.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив. Стягнути з ТОВ „АБУ Менеджмент" на користь ТОВ „Сінта-Груп" 178 580 грн. 00 коп. основного боргу, 213 грн. 17 коп. пені, 1 203 грн. 63 коп. інфляційних втрат, 10 232 грн. 90 коп. 24% річних та 2 853 грн. 45 коп. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „АБУ Менеджмент" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з заявою про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги та з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року по справі № 910/444/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року ТОВ „АБУ Менеджмент" було відновлено строк на апеляційне оскарження, його апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/444/16 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Суліма В.В. у відпустці 10.05.2016 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Після зміни складу колегії розгляд справи розпочався спочатку.

В судове засідання 02.06.2016 року повноважні представники відповідача не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 02.06.2016 року представник позивача надав суду на огляд оригінали договору поставки від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15, видаткових накладних від 15.09.2015 року № 21037, від 17.09.2015 року № 21065, від 14.09.2015 року № 21034, копії яких містяться в матеріалах справи та відповідність яких з оригіналами була перевірена колегією суддів.

В судовому засіданні 02.06.2016 року представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано в частині стягнення 213 грн. 17 коп. пені та 71 коп. 24% річних з прийняттям нового рішення про відмову в позові в цій частині, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 02.07.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Сінта-Груп" (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю „Абу Менеджмент" (покупець) уклали договір поставки № АБУ-02/07/15, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначений цим договором та/або додатками до нього товар: автомобільні шини та запчастини (далі - товар), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід'ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару (пункт 1.2 договору).

За своєю правовою природою договір від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

На виконання умов договору від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 ТОВ „Сінта-Груп" поставило на користь ТОВ „АБУ Менеджмент" шини на загальну суму 178 580 грн., що підтверджується видатковими накладними від 14.09.2015 року № 2134 на суму 80 140 грн., від 15.09.2015 року № 21037 на суму 70 940 грн., від 17.09.2015 року № 21065 на суму 27 500 грн., які були прийняті останнім.

Оплата за товар здійснюється протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання товару, але не пізніше останнього дня відтермінування включно (п. 2.2 договору).

За твердженням позивача відповідач за поставлений товар оплату не здійснив.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що не підписував договору поставки від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15, видаткових накладних від 15.09.2015 року № 21037, від 17.09.2015 року № 21065, від 14.09.2015 року № 21034.

Втім колегія суддів, оглянувши оригінали вищезазначених документів встановила, що договір поставки від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 є чинним і не визнаний судом недійсним (рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2016 року по справі № 910/4864/16). Договір поставки від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 та видаткові накладні від 15.09.2015 року № 21037, від 17.09.2015 року № 21065, від 14.09.2015 року № 21034 містять реквізити сторін, підписи та відтиски печаток сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Клопотання про призначення судової експертизи для встановлення справжності підписів та печаток відповідач суду не заявляв та не гарантував здійснити оплату вартості проведення судової експертизи.

Відтак колегія суддів приходить до висновку, про безпідставність тверджень відповідача про те, що ним не підписувалися договір поставки від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 та видаткові накладні від 15.09.2015 року № 21037, від 17.09.2015 року № 21065, від 14.09.2015 року № 21034.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так як відповідач не надав суду доказів оплати за поставлений товар на суму 178 580 грн., то колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно стягнуто з відповідача основний борг за поставлений товар у розмірі 178 580 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було заявлено до стягнення 1 203 грн. 63 коп. інфляційних втрат за період жовтня 2015 - грудня 2015 року та 24% річних у розмірі 10 232 грн. 90 коп. за період від 85 до 88 днів прострочення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру втрат від інфляції і дійшла висновку, що розмір втрат від інфляції складає 2 462 грн. 11 коп. Проте оскільки позивачем було заявлено до стягнення меншу суму 1 203 грн. 63 коп. та позивач не просив суд вийти за межі позовних вимог, то колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом було правомірно стягнуто з відповідача саме 1 203 грн. 63 коп. інфляційних втрат та рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін в цій частині.

Відповідно до п. 5.3 договору від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 на підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання строком більше 30 календарних днів боржник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 24% річних від простроченої суми.

В судовому засіданні 02.06.2016 року колегія суддів з'ясувала у представника позивача про правову природу штрафу у розмірі 24% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Представник позивача повідомив суду, що в пункті 5.3 договору від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 сторони мали на увазі штраф, а не проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Колегія суддів здійснила перерахунок 24% штрафу у розмірі 10 232 грн. 90 коп. за період з 29.09.2015 року по 25.12.2015 року та дійшла висновку, що він є арифметично невірним та має становити 42 859 грн. 20 коп. (= 178 580 грн. * 24%).

В розрахунку, зробленому позивачем, і з яким погодився місцевий господарський суд також міститься арифметична помилка - 10 232 грн. 90 коп. замість 10 232 грн. 19 коп. (4 637 грн. 14 коп. + 4 058 грн. 16 коп. + 1 536 грн. 99 коп.).

Оскільки позивачем було заявлено до стягнення меншу суму 10 232 грн. 90 коп. та позивач не просив суд вийти за межі позовних вимог, то колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягала саме сума 10 232 грн. 19 коп., а не 10 232 грн. 90 коп. штрафу, а тому рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 71 коп. штрафу.

Згідно п. 5.2. договору від 02.07.2015 року № АБУ-02/07/15 в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Позивач заявив до стягнення 213 грн. 17 коп. пені в розмірі 0,5% за кожен день прострочення на суму 213 грн. 17 коп. за періоди 85-88 днів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин колегія суддів, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, приходить до висновку, що з відповідача не підлягає стягненню пеня, оскільки судом задоволено позов про стягнення штрафу, а відтак рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 213 грн. 17 коп.

Окремо слід зазначити, що колегія суддів, здійснивши перерахунок розміру пені, дійшла висновку, що він є арифметично невірним. Так за ставкою 0,5% за кожен день прострочення пеня за період 85-88 днів прострочення (з 29.09.2015 року по 25.12.2015 року по накладній від 14.09.2015 року № 21034, з 30.09.2015 року по 25.12.2015 року по накладній від 15.09.2015 року № 21037, з 02.10.2015 року по 25.12.2015 року по накладній від 17.09.2015 року № 21065) має становити 78 168 грн.

Проте відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року № 543/96-ВР розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, а відтак розмір пені мав становити - 18 758 грн. 90 коп.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення 213 грн. 17 коп. пені та 71 коп. 24% річних з прийняттям нового рішення про відмову в позову в цій частині.

Апеляційна скарга ТОВ „АБУ Менеджмент" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" на рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року по справі № 910/444/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року по справі № 910/444/16 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" (04053, м. Київ, вул. Гоголівська, 43-А, к. 2, ідентифікаційний код 38569225) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Сінта-Груп" (місце реєстрації: 04053, м. Київ, вул. Січових Страільців, 37-41, місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33А, ідентифікаційний код 37729515) 213 (двісті тринадцять) грн. 17 коп. пені, 71 коп. 24% річних та 3 (три) грн. 21 коп. судового збору та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2016 року по справі № 910/444/16 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" (04053, м. Київ, вул. Гоголівська, 43-А, к. 2, ідентифікаційний код 38569225) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Сінта-Груп" (місце реєстрації: 04053, м. Київ, вул. Січових Страільців, 37-41, місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33А, ідентифікаційний код 37729515) 178 580 (сто сімдесят вісім тисяч п'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 1 203 (одна тисяча двісті три) грн. 63 коп. інфляційних втрат, 10 232 (десять тисяч двісті тридцять дві) грн. 19 коп. 24% річних та 2 850 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят) грн. 24 коп. судового збору - залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сінта-Груп" (місце реєстрації: 04053, м. Київ, вул. Січових Страільців, 37-41, місцезнаходження: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, 33А, ідентифікаційний код 37729515) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АБУ Менеджмент" (04053, м. Київ, вул. Гоголівська, 43-А, к. 2, ідентифікаційний код 38569225) 3 (три) грн. 53 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/444/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич