донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

13.06.2016 справа №905/379/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не зявився; не з'явився;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського судуДонецької області
від01.03.2016 р. (підписано 01.03.2016 р.)
у справі№ 905/379/16 (суддя Левшина Г.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "VIP Бетон", м. Донецьк
протлумачення умов договору
В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "VIP Бетон", м. Донецьк (Відповідач) про тлумачення п. 4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р., укладеного сторонами, визначивши, що "датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції".

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що між сторонами є спір щодо різного тлумачення п. 4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. відносно встановлення дати поставки продукції.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін, що не скористалися своїм правом участі у судовому засіданні без поважних причин, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки

№ 415/14-4РА від 28.04.2014р. (далі Договір), за умовами якого відповідач зобовязався поставити у власність позивача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, що узгоджені сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а позивач прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2).

Згідно п. 4.5 Договору, датою поставки вважається дата, вказана представником позивача на відповідних товаросупровідних документах, наданих відповідачем. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником позивача на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукцію на залізничну станцію призначення.

Відповідно до п. 5.3 Договору, розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідної продукції, якщо інший строк і порядок оплати не погоджено сторонами в Специфікаціях до даного Договору.

На виконання умов Договору сторонами була підписана Специфікацію від 28.04.2014р., якою узгоджено найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість та вартість продукції, що має бути поставлена, а також строки її поставки

Вбачається, що відповідачем на адресу позивача було здійснено поставку товару за видатковими накладними, копії яких наявні в матеріалах справи № 254 від 12.05.2014р., № 259 від 14.05.2014р., № 262 від 15.05.2014р., № 266 від 16.05.2014р., № 267 від 19.05.2014р., № 269 від 20.05.2014р., № 284 від 21.05.2014р., № 288 від 22.05.2014р., № 306 від 27.05.2014р., № 308 від 28.05.2014р., № 312 від 29.05.2014р., № 313 від 29.05.2014р., № 364 від 11.06.2014р., № 379 від 13.06.2014р., № 383 від 14.06.2014р., № 409 від 19.06.2014р., № 414 від 16.06.2014р., № 417 від 21.06.2014р., № 418 від 24.06.2014р., № 436 від 26.06.2014р., № 430 від 25.06.2014р., №447 від 28.06.2014р., № 457 від 02.07.2014р., але позивач поставлений товар не оплатив. Невиконання позивачем обов'язків за договором стало підставою для звернення відповідача до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості в межах іншої справи.

Позивач через різне тлумачення сторонами тлумачення п. 4.5 Договору №415/14-4РА від 28.04.2014р. відносно встановлення дати поставки продукції звернувся до суду з вимогою про тлумачення вказаного пункту Договору, шляхом визначення, що "датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції".

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості..

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Згідно ч. 4 ст. 213 Цивільного кодексу України, якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов і є встановленням його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Така ж правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2012р. у справі №3/245 та від 12.02.2014р. у справі №5006/25/130пд/2012.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановлено, що сторони приступили до виконання спірного Договору, між сторонами існує спір з приводу строків оплати отриманого товару, що є предметом розгляду в межах іншої справи.

Відповідно до п. 4.5 Договору, датою поставки вважається дата, вказана представником позивача на відповідних товаросупровідних документах, наданих відповідачем. При постачанні автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, вказана представником позивача на видатковій накладній. При постачанні залізничним транспортом датою поставки вважається дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукцію на залізничну станцію призначення.

Позовні вимоги про тлумачення п.4.5 Договору не повязані з тлумаченням змісту правочину, а фактично є вимогами про встановлення певних фактів, що стосуються виконання сторонами цього договору, та які мають бути оцінені судом під час розгляду відповідного спору, повязаного з виконанням такого правочину.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи не підтверджується наявність у спірному Договорі незрозумілих слів, понять, термінів, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача на існування між сторонами спору з приводу різного тлумачення сторонами п. 4.5 Договору відносно встановлення дати поставки, судова колегія вважає безпідставними, оскільки сторони чітко висловили своє волевиявлення щодо предмету договору, його змісту та умов, зокрема, щодо обов`язків покупця, порядку розрахунків та підстав, з якими пов'язане таке виконання.

Одночасно, строк оплати вартості отриманої продукції сторонами було змінено у специфікації до Договору, внаслідок чого перебіг початку даного строку не ставиться у залежність від дати поставки продукції.

За таких підстав судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для тлумачення п. 4.5 договору №415/14-4РА від 28.04.2014р., укладеного сторонами, визначивши, що "датою поставки вважається дата, вказана особисто представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником, про прийняття продукції в момент передачі продукції".

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 року у справі № 905/379/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит ", м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 року у справі № 905/379/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС