РІШЕННЯ

14.06.2016Справа №910/9163/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/9163/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГ-ГАЗ», м. Одеса,

до Торгово-промислової палати України, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний», м. Южний,

про визнання дій неправомірними,

за участю представників:

позивача - Савастиков В.В. (довіреність від 21.04.2016 № 395); Сідєльніков А.В. (довіреність від 19.01.2016 № 44);

відповідача - Студенніков С.В. (довіреність від 20.08.2015 № 6247/05.0-8);

третьої особи - Сабурова Ю.С. (довіреність від 08.12.2015 № 05-18/48); Жуковський В.П. (довіреність від 30.12.2015 № 05-18/159); Пихтін К.В. (довіреність від 04.01.2016 № 05-18/03).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮГ-ГАЗ» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Торгово-промислової палати України (далі - ТПП) про визнання неправомірними дій ТПП щодо видачі сертифіката № 5586 ТПП від 17.12.2015 № 3469/05.0-4 (далі - Сертифікат).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 02.06.2016 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» (далі - Підприємство).

01.06.2016 позивач подав суду письмові пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

02.06.2016 Підприємство подало суду письмові пояснення, в яких заперечило проти задоволення позовних вимог та просило суд у задоволенні позову відмовити.

02.06.2016 ТПП подала суду письмові пояснення, в яких заперечила проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 02.06.2016 було оголошено перерву до 14.06.2016, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Представник позивача у судовому засіданні 14.06.2016 надав пояснення по справі; просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача та третьої особи надали пояснення по суті спору; просили у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 14.06.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.10.2002 (19.11.2002) Товариством (постачальник) і Підприємством (споживач) було укладено договір на поставку природного газу №072ОГЭ-27 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язався поставляти природний газ для потреб споживача на рівні сплачуваних об'ємів, а споживач зобов'язався прийняти поставлений природний газ і оплатити його вартість.

Позивач зазначає, що відповідач надіслав йому пакет документів серед яких був і Сертифікат.

Вказаним Сертифікатом ТПП засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме дії або бездіяльність державних органів прийняттям постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) Підприємству щодо зобов'язання прийняти та оплатити поставлений природний газ у термін відповідно до додаткових угод за Договором укладеного з Товариством.

Так, у Сертифікаті зазначено, що форс-мажорні обставини засвідчені: відповідно до постанови КМУ від 26.11.2014 №647, дата публікації 29.11.2014; переліку промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств, додаток до постанови КМУ від 26.11.2014 №647 дата публікації 29.11.2014; листа ПАТ «Одесагаз» від 01.12.2014 вих. №427; листа НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» від 01.12.2014 №26-8108/1.2-14; листа Одеської обласної державної адміністрації від 02.12.2014№03.1-32/3979.

Період дії форс-мажорних обставин відповідач визначив таким чином: дата настання 01.12.2014; дата закінчення 28.02.2015.

На думку Товариства, дії ТПП щодо видачі Сертифікату про форс-мажорні обставини підлягають визнанню неправомірними в судовому порядку, оскільки суперечать чинному законодавству, ущемляють законні права та інтереси позивача.

Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

Суд дійшов висновку про відмову у позові, з огляду на таке.

Постановою КМУ від 26.11.2014 № 647 було встановлено, що; з 01.12.2014 по 28.02.2015 промислові, енергогенеруючі та теплогенеруючі (в частині промислових обсягів газу) підприємства згідно з додатком до цієї постанови здійснюють закупівлю природного газу виключно у гарантованого постачальника Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз-України»). Закупівля природного газу підприємствами згідно з додатком до цієї постанови в інших постачальників природного газу не здійснюється; НАК «Нафтогаз України» укласти в установленому законодавством порядку договори з промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами, зазначеними у додатку до цієї постанови; газорозподільним та газотранспортним підприємствам у період з 01.12.2014 по 28.02.2015 здійснювати відповідно до законодавства транспортування природного газу промисловим, енергогенеруючим та теплогенеруючим (в частині промислових обсягів газу) підприємствам, зазначеним у додатку до цієї постанови, лише з ресурсів НАК «Нафтогаз України» та в обсягах, підтверджених в установленому порядку; планові розподіли природного газу для промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств, зазначених у додатку до цієї постанови, з ресурсів інших, ніж ресурси НАК «Нафтогаз України», не приймаються; підприємства з державною формою власності здійснюють закупівлю природного газу, що використовується такими підприємствами для промислових потреб, у НАК «Нафтогаз України». Така закупівля природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати; обласним державним адміністраціям вжити відповідно до законодавства заходів до укладення промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами, зазначеними у додатку до цієї постанови, договорів купівлі-продажу природного газу виключно з НАК «Нафтогаз України».

Товариство вказує, що ТПП при прийнятті рішення щодо засвідчення форс-мажорних обставин не було враховано, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 зі справи №826/17772/14 було визнано пункти 1-4 Постанови КМУ від 26.11.2014 №647 незаконними і нечинними з 29.11.2014.

Постанова від 16.12.2014 зі справи № 826/17772/14 була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 31.03.2015.

На думку позивача, прийняття незаконної і нечинної постанови КМУ 26.11.2014 №647 не робило неможливим виконання зобов'язань передбачених Договором, укладеним позивачем та його споживачами зазначеними в додатку до Постанови КМУ №647, що підтверджується фактичним споживанням газу з ресурсу Товариства протягом січня 2015 року підприємством зазначеним в додатку.

Відповідно до пункту 6.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент) підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон) в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов'язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 6.9 Регламенту надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов'язання або до настання податкового обов'язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/їх наслідків); причинно-наслідковий зв'язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов'язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

У пункті 6.14 Регламенту зазначено, що у разі, якщо за результатом розгляду заяви і наданих документів вбачається, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) відсутні, відсутні підстави/умови для засвідчення передбачені пунктом 6.9 Регламенту) і т.п., ТПП України/регіональна ТПП надсилає заявникові відповідь про відмову в засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за встановленою формою (Додаток № 5 до Регламенту).

Таким чином, позивач вважає, що ТПП повинна була надіслати заявникові (третій особі) відповідь про відмову в засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за встановленою формою у зв'язку з тим, що:

- постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 у справі № 826/17772/14 було визнано пункти 1-4 Постанови КМУ від 26.11.2014 №647 незаконними і нечинними з 29.11.2014;

- прийняття незаконної постанови КМУ від 26.11.2014 №647 фактично не призводило до неможливості виконувати договірні зобов'язання та в сукупності призвели до порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача штучно створивши обставини за яких Підприємство може бути звільнено від відповідальності за Договором.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, вказував, зокрема, на те, що ТПП не зобов'язана перевіряти чинність та вірність документів, які подавала третя особа.

Разом з тим, з Регламенту дійсно вбачається, що відповідно до пункту 6.5 тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Заявник несе відповідальність за повне та належне оформлення встановленої форми заяви для відповідної категорії заявників, достовірність викладених фактів, наданих документів, доказів, даних, вірність завірених ним копій згідно з чинним законодавством України.

Проте, Регламент не містить жодного посилання на те, що ТПП обмежене у праві ознайомлення із чинним законодавством України та не зобов'язано діяти на підставі чинного законодавства України, у тому числі постанов КМУ, що є нормативно-правовими актами.

Оскільки, постанова КМУ як і данні про її скасування є загальнодоступною інформацією, то позиція відповідача щодо відсутності обов'язку перевірки є необґрунтованою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (далі - Закон) торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

ТПП засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

До ТПП зацікавлена сторона договору (контракту) подає письмову заяву, підписану її керівником. Заява прописується у довільній формі. В заяві вказуються початок виникнення подій (які віднесені в контракті/договорі до форс-мажорних обставин), період дії цих обставин та їх наслідки. Також у заяві вказується, які зобов'язання за договором не можуть бути виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин, та контактна інформація для зворотного зв'язку.

За результатами розгляду документів ТПП видає сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини. Сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини - це документ установленої форми, який є підтвердженням настання форс-мажорних обставин на території України, виданий ТПП згідно з нормами чинного законодавства.

Отже, Сертифікат засвідчує існування форс-мажорних обставин, якими в розумінні статті 141 Закону, пунктів 6.2, 6.4 Регламенту є обставини, що унеможливлюють виконання певного зобов'язання.

Слід зазначити, що період визначений у Сертифікаті дії форс-мажору визначений у межах часу, коли постанова від 26.11.2014 № 647 була чинною, оскаржувалася у судовому порядку та підлягала обов'язковому виконанню як нормативно-правовий акт.

Разом з тим, сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного чи іншого органу, який може бути предметом оскарження в господарському суді, оскільки такий сертифікат не є актом, який сам по собі тягне за собою виникнення, зміну, припинення прав та обов'язків у будь-яких сторін, породження певних правових наслідків. Сертифікат по суті не спрямований на регулювання суспільних відносин і не має обов'язкового характеру для суб'єктів таких відносин.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2016 зі справи № 910/11826/15.

Суд не вбачає у діях ТПП неправомірності, оскільки видача Сертифіката відбулася у порядку, визначеному Регламентом; доказів протилежного суду не подано.

Крім того, позивач документально не довів, що дії відповідача, а саме видача Сертифіката, призвели до порушення його законних прав чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Товариство не позбавлено права спростувати обставини, які визначені як форс-мажорні у Сертифікаті.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2015 зі справи № 910/14673/15 зазначено, що висновок ТПП не є актом державного органу, такий висновок є лише одним із видів доказів, який не має наперед визначеної сили.

Слід зазначити, що третя особа подала суду документи, з яких вбачається належне виконання постанови КМУ під час її чинності; належне повідомлення позивача про форс-мажорні обставини.

Разом з тим, Підприємство не пояснило, чому, подаючи пакет документів та відповідну заяву відповідачу не повідомило про оскарження постанови КМУ та її часткове скасування судовим рішенням.

Оскільки, факт оскарження та скасування постанови КМУ в частині є загальновідомою інформацією і мало бути доведено до відома ТПП.

Що ж до посилань відповідача та третьої особи на відсутність такого способу захисту, який було обрано Підприємством, то слід вказати, що стаття 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) по суті не містить вичерпного переліку способів захисту.

Частинами першою та другою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 17.06.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук