ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" червня 2016 р.Справа № 924/394/16

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД м. Кам'янець-подільський, хмельницька область

до Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_1.

про визнання недійсного Договору іпотеки від 07 червня 2007 року укладеного між виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю Антей ЛТД та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк, та посвідчений приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (реєстраційний номер №1760).

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не з'явився

т.о.- не зявився

Суть спору.

Позивач ВК ТОВ „Антей ЛТД звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства „УКРСОЦБАНК про визнання недійсного Договору іпотеки від 07 червня 2007 року укладеного між виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю Антей ЛТД та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк, та посвідчений приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (реєстраційний номер №1760).

Обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до ст. 16 Закону України „Про іпотеку у редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного договору іпотеки, передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснювалася шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва.

Заборона та обмеження щодо передачі в іпотеку права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності для забудови були встановлені Законом України від 16 вересня 2008 р. № 509-УІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву шляхом внесення змін до ст. 413 ЦК України та ст. 93 ЗК України.

На час укладення договору іпотеки земельної ділянка відносилась до земель історико-культурного призначення та перебувала у державній власності, що підтверджується листом Хмельницької регіональної філії центру Державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах України №134 від 27.02.2007р., а руїни фундаментів, що знаходились на цій земельній ділянці були пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення (лист №22-720/31 від 28.03.2007р. Державної служби з питань національної культурної спадщини).

Згідно ст.14 ЗУ „Про іпотеку предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об'єктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою, організацією на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація..

Отже, зазначений договір відповідно до вимог ст. 203 ЦК України є недійсним, оскільки він укладений без згоди органу державної влади та без передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, що був предметом іпотеки.

Крім того, майно було передано в іпотеку у якості забезпечення зобов'язань за Генеральним договором №890/78-ГД17 від 07.06.2007року та Генеральним договором №890/77-ГД16 від 07.06.2007року. Однак, Генеральний договір №890/77-ГД16 від 07.06. 2007року було укладено між Відповідачем та ТОВ „Далланс-Сервіс, хоча майно іпотеки належить ВК ТОВ „Антей ЛТД і ТОВ „Далланс-Сервіс ніякого відношення до нього не має. Тому перед укладенням Договору іпотеки від 07.06.2007року між Позивачем та Відповідачем мало б бути укладено договір поруки за згоди ТОВ „Далланс-Сервіс.

Договір вже є визнаний недійсним Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 15.06.2009року в частині передачі в іпотеку належних на праві власності ОСОБА_2 квартир №4,6,8 загальною площею відповідно 85,4 кв.м, 85,0 кв.м, 155,7 кв.м в будинку №1 „б по вул.Пятницькій в м.Камянці-Подільському. Рішення залишено без змін Апеляційним судом Хмельницької області.

Частина обєкту 21/25 частини будинку незавершеного будівництвом (від першого до мансардного поверху включно) №1а, „б по вул.Пятницькій в м.Камянець-Подільському визнана належною на праві власності ОСОБА_2 Виділення в натурі частки, що залишилась Відповідачу не відбулось і відповідно реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості (не завершеного будівництва) також нема, що прямо суперечить ст.. 5 Закону України „Про іпотеку.

В пункті 5.2 Договору вказано лише обовязок вирішення спорів в третейському суді і не передбачено право сторін на звернення до господарського суду

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обємі.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що договори були укладені за взаємною згодою уповноважених осіб на укладення такого виду договорів, а також у відповідності до вимог ст. 638 ЦК України, сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх суттєвих умов договору, про що свідчить підписи на вищевказаних договорах. Таким чином, позивач по справі згоден був на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а у випадку невиконання умов кредитного договору та фактичного неповернення коштів Банку задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачем пропущено строк пропущено позовної давності. ВК ТОВ „Антей ЛТД знало про порушення своїх законних прав з моменту підписання кредитного договору та оспорюваного договору іпотеки, тобто з 07.06.2007року, а закінчується відповідно 07.06.2010року. Позивач звернувся з позовом лише в квітні 2016 року тобто майже через 6 років після сплину позовної давності, А тому, ПАТ „Укрсоцбанк звернулось до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Крім того, сторони договору дійшли взаємної згоди щодо визначення в п.5.2 третейського застереження, яке визначає порядок вирішення спорів, третейський суд в якому мають вирішуватись спори. Домовленість сторін кредитного договору про звернення за вирішенням спорів до третейського суду не порушує прав позивача та не порушує норм чинного законодавства.

Тому, при укладанні кредитного договору сторонами використане право, що виразилось у третейському застереженні, закріпленому у п.5 2 договору, отже підстав для визнання третейського застереження недійсним немає.

Просить суд врахувати те, що майно, яке є предметом оспорюваного іпотечного договору, а саме: 21/25 частину будинку незавершеного будівництвом (від першого до мансардного поверху включно №1 „а, „б по вул. Пятницькій в м. Кам'янець-Подільський було отримано на праві колективної власності ВК ТОВ „Антей ЛТД на підставі рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24.12.2004року по справі №2-5551/2004. Рішення суду набрало законної сили. На час укладення іпотечного договору у позивача були всі правові підстави для передачі вищезгаданого майна в заставу (іпотеку).

Також представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності.

Просить в позові відмовити.

Третя особа (нотаріус Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_1) в судове засідання не зявився, письмових пояснень стосовно предмету спору не надав.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством „Укрсоцбанк та Виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД було укладено Генеральний договір №890/78 -ГД 17 від 07 червня 2007 року у відповідності до умов яких позичальнику були надані кошти в загальній сукупності 3000000 (три мільйони) грн., а Позичальник зобов'язується повернути Кредитні кошти у строк та на умовах визначених вищезгаданими договорами.

Для забезпечення виконання вищезгаданих Генеральних договорів 07 червня 2007року між виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД (Іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк, (Іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки.

Згідно п. 1.1, 1.2 Договору Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю 21/25 (двадцять одну двадцять п'яту) частину будинку незавершеного будівництвом (від першого до мансардного поверху включно) №1 „а, „б по вул.Пятницькій в місті Камянець-Подільський Хмельницької області, що належить Іпотекодавцю на праві колективної власності на підставі рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 24.12.2004року, право власності на яку було зареєстроване Камянець-Подільським МБТІ 15.03.2007 року, заставною вартістю за згодою сторін 8 112 092,00 (вісім мільйонів сто дванадцять тисяч дев'яносто дві) гривні 00 копійок та вартістю відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначене майно було передане в іпотеку у якості забезпечення виконання Позивачем зобов'язань за Генеральним договором №890/78-ГД17 від 07 червня 2007 року та Генеральним договором №890/77-ГД16 від 07 червня 2007 року.

В п. 5.2 Договору сторони встановили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України „Про третейські суди, домовляючись про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м, Київ, вул.. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24 грудня 2004 року по справі №2-5551/2004 було визнано за Виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД право власності на 84% будинку № 1а,б по вул.Пятницькій в м. Камянец-Подільському Хмельницької області, що становить 2074 кв.м. ( від першого до мансардного поверху включно).

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.06.2009року у справі №2-2069 Договір іпотеки, укладений 07.06.2007р. ВК ТОВ „Антей та АКБ „Укрсоцбанк в частині передачі в іпотеку належних на праві власності ОСОБА_2 квартир №№4,6,8, загальною площею відповідно 85,4м2, 85,0м2, 155м2 в будинку №16 по вул. Пятницькій (вул.Бебеля) в м. Камянці-Подільському визнано недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13.08.2009року рішення суду залишено без змін.

Судами встановлено, що на виконання договорів, укладених з ТОВ „Антей ЛТД та ОСОБА_2 від 21.07.1995р., 18.05.2000р., 15.01.1995р. ОСОБА_2 інвестувала кошти у будівництво квартир в будинку №16 по вул. Пятницькій (Бебеля), 1 „б у м. Камянець-Подільському. На виконання, укладених договорів та рішення виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради від 08.05.2008р. ОСОБА_2 передано у власності квартири №№4,6,8 загальною площею 85,4м2, 85,0м2, 155,7м2 в буд.. №16 по вул.Пятницькій (Бебеля), 1 „б.

21.08.1995року між Виробничо - комерційним товариством „Антей ЛТД (Правонаступник учасника будівництва), Спеціалізованим ремонтно-будівельним управлінням (м.Камянець-Подільський) (Учасник будівництва), Державним історико-архітектурним заповідником в м.Камянець-Подільському (Кредитор-1) укладено договір про правонаступництва

Згідно р.1 Договору Учасник будівництва зобовязується передати свою частку у незавершеному будівництві житлового будинку по вул. Пятницькій 1 „а. „б в м.Кам'янець-Подільському, а також документи, які засвідчують його права та обовязки у цьому будівництві, а Правонаступник учасника будівництва зобов'язується прийняти ці документи в момент укладення цього договору.

В р.11 Договору зазначено, що з моменту складення та підписання сторонами акту про виконання ними своїх обов'язків за цим договором, Учасник будівництва вибуває з зазначених в п.п. 1.1, 1.2., 1.3. договірних зобовязань, а Правонаступник учасника будівництва займає його місце в цих зобов'язаннях.

Актом про виконання зобовязань сторони встановили, що обовязки за вказаним договором виконані в повному обємі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При вирішенні спору про визнання договору недійсним, згідно ст.215 ЦК України, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України ст. 20 ГК України та ст. 1 ГПК України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 ГПК України доказами, певного субєктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Відповідно п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.20123р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Статтею 1 Закону України „Про іпотеку встановлено, що іпотекодавцем може бути як боржник, так і майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Ст.589 ЦК України, а також ст. 33 Закону надає право кредитору (іпотекодержателю) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею ст. 413 ЦК України (в редакції на час укладення договору) встановлено, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, може бути відчужене землекористувачем або передаватися у порядку спадкування.

Право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено на визначений або на невизначений строк.

ч. ст.5 Закону України „Про іпотеку (в редакції на час укладення договору) предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Згідно ст. 14 Закону України „Про іпотеку (в редакції на час укладення договору) предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що є об'єктом права державної чи комунальної власності і закріплене за відповідним державним чи комунальним підприємством, установою, організацією на праві господарського відання. Передача в іпотеку цього майна здійснюється після отримання у встановленому законом порядку згоди органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, до сфери господарського відання якого належить відповідне державне чи комунальне підприємство, установа або організація.

Однак, суд звертає увагу на те, що майно, яке є предметом оспорюваного іпотечного договору, а саме: 21/25 частину будинку незавершеного будівництвом (від першого до мансардного поверху включно №1 „а, „б по вул. Пятницькій в м. Кам'янець-Подільський належало ВК ТОВ „Антей ЛТД на праві власності.

Вказане право підтверджено рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 24 грудня 2004 року по справі №2-5551/2004, відповідно до якого визнано за Виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД право власності на 84% будинку № 1а,б по вул.Пятницькій в м. Камянец-Подільському Хмельницької області, що становить 2074 кв.м. ( від першого до мансардного поверху включно).

Таким чином, на час укладення договору ТОВ „Антей ЛТД, як власник нерухомого майна мав право на передачу його в іпотеку.

Ніяких заборон щодо земельної ділянки на час укладення договору чинним законодавством передбачено не було.

Стосовно забезпечення зобовязань за Генеральним договором №890/77-ГД16 від 07 червня 2007року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк (правонаступник є Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк) та ТОВ „Далланс-Сервіс), суд зазначає наступне.

Для забезпечення виконання зобовязання за Генеральним договором №890/77 - ГД16 від 07 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк та Виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД було укладено Іпотечний договір від 07 червня 2007 року, за яким Іпотекодавець (ВК ТОВ „Антей ЛТД) передає в іпотеку Іпотекодержателю (АКБ „Укрсоцбанк) нерухоме майно.

Зазначений договір був укладений за взаємною згодою уповноважених осіб на укладення такого виду договорів.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх суттєвих умов договору, про що свідчать підписи на договорі.

Стаття 1 Закону України „Про іпотеку (в редакції на час укладення договору) встановлює, що іпотекодавцем може бути як боржник, так і майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням (ст. 11 Закону).

Отже, у даному випадку ТОВ „Антей виступив в якості іпотекодавця по Генеральному договору №890/78 -ГД 17 від 07 червня 2007 року, та майновим поручителем по Генеральному договору №890/77-ГД16 від 07 червня 2007року, що не є заборонено відповідно до вимог чинного законодавства.

В ч.1 ст.5 Закону України „Про третейські суди (в редакції на час укладення договору) визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (ст.12 Закону).

Згідно ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх суттєвих умов договору, про що свідчать підписи сторін у договорі кредиту.

Таким чином, із наведеного вбачається, що сторони договору позивач та відповідач дійшли взаємної згоди щодо визначення в п.5.2. третейського застереження, яке визначає порядок вирішення спорів і третейський суд.

Домовленість сторін кредитного договору про звернення за вирішенням спорів до третейського суду не порушує прав позивача та не порушує норм чинного законодавства.

Посилання позивача на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.06.2009року у справі №2-2069, яким визнано недійсним Договір іпотеки, укладений 07.06.2007р. ВК ТОВ „Антей та АКБ „Укрсоцбанк в частині передачі в іпотеку належних на праві власності ОСОБА_2 квартир №№4,6,8, загальною площею відповідно 85,4м2, 85,0м2, 155м2 в будинку №16 по вул. Пятницькій (вул.Бебеля) в м.Камянці-Подільському, судом відхиляються, оскільки вказане рішення приймалось після укладення спірного договору іпотеки.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, судом береться до уваги п. 12 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014р. №01-06/1666/14 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", яким визначено, що для юридичної особи (субєкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу позовної давності за позовом про визнання правочину (договору) недійсним слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (постанови від 19.08.2014 № 5013/492/12 та від 02.09.2014 № 915/1437/13).

Однією із підстав, визнання договору недійсним позивач зазначає те, що на час укладення договору існувала заборона на передачу в іпотеку права на оренду земельної ділянки, що належить до державної та комунальної власності.

У п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року розяснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

В п. 2.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними зазначено, що до вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України, з урахуванням водночас наведеного в підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011 № 4176-VI).

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено невідповідності вимогам закону договору іпотеки від 07 червня 2007 року на час його укладення, в позові Виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД м. Кам'янець-Подільський до Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк м.Київ про визнання недійсного Договору іпотеки від 07 червня 2007 року необхідно відмовити, а тому строк позовної давності не підлягає застосуванню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

вирішив:

У позові Виробничо-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю „Антей ЛТД м. Кам'янець-Подільський до Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк м.Київ про визнання недійсного Договору іпотеки від 07 червня 2007 року, укладеного між виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю Антей ЛТД та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Укрсоцбанк, та посвідчений приватним нотаріусом Камянець-Подільського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (реєстраційний номер №1760) відмовити.

Повний текст рішення складено 15.06.2016р.

Суддя Шпак В.О.

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 -позивачу, м.Камянець-Подільський, вул.Індустріальна, 4

3 - відповідачу. м.Київ, вул.Ковпака,29

4- треті особі - м. Кам'янець-Подільський, вул.Л.України, 27