ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р. Справа № 917/294/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. б/н від 05.04.2016 р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 184 від 22.03.2011 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1390 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке", с. Гаї Розтоцькі, Зборівський район, Тернопільська область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'ямолокопродукт", м. Гадяч, Полтавська область,

про стягнення 1 208 818,57 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. (суддя Пушко І.І.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'ямолокопродукт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Розтоцьке" 1 200 864,25 грн. основного боргу; 3 804,31 грн. 3% річних; 4 150,01 грн. інфляційних витрат; 18132,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016р. по справі № 917/294/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що наявні в матеріалах справи приймальні квитанції, на які посилається суд першої інстанції, не є первинними документами та не можуть бути прийняті судом в якості належних та допустимих доказів у справі. Також, на думку апелянта, оформлені всупереч вимогам Інструкції № 457 товарні накладні № 1-ТН (МС) не можуть вважатися належними бухгалтерськими та/або первинними документами та засвідчувати факти проведення господарських операцій.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Позивач зазначив, що ним було надано всі відповідні належні докази в підтвердження своїх вимог, а відповідач намагається уникнути сплати заборгованості за отримане від позивача молоко.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та у відзиві на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.01.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Розтоцьке та Товариством з обмеженою відповідальністю Білогір'ямолокопродукт укладено договір №1090/13-БМ на закупівлю молока, за умовами якого продавець (позивач) зобов'язується систематично відвантажувати і передавати у власність покупцю (відповідач) товар - натуральне коров'яче незбиране молоко, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату товару у відповідності до умов даного Договору.

Відповідно до п. 1.3. договору орієнтовна кількість, якість та ціна договору вказується в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору. Одиниця виміру кількості товару: кілограм. Поставка партії товару оформляється спеціалізованою товарною накладного за формою 1-ТН(МС) (п. 2.1, п. 2.2. договору).

Згідно з п. 5.1. договору прийнятий товар оплачується покупцем по договірній ціні, вказаній у додатку №1 до цього договору.

В п. 5.2 договору сторони визначили, що вимоги щодо якості молока зазначаються в протоколах погодження цін (додаток №1), які є невід'ємними частинами цього договору. Протоколи погодження цін підписуються сторонами при кожній зміні ціни на товар. У випадку, якщо продавець не підписав підписаний і надісланий покупцем додаток №1 протягом 7 (семи) календарних днів, такий додаток №1 вважається підписаним сторонами, а ціна зазначена у ньому - погодженою. Достатнім доказом направлення додатку №1 вважається чек (квитанція) відділення поштового зв'язку або копія додатку №1 з написом представника продавця про отримання, або підписана копія додатку №1 (в т.ч. передана через факс, електронну пошту тощо). Про відмову підписати надісланий покупцем додаток №1 продавець зобов'язаний повідомити покупця протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання такого додатку №1.

Розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з рахунку покупця на рахунок продавця, що вказані в даному договорі. Розрахунки між Сторонами за цим договором проводяться у гривнях. Покупець здійснює оплату за товар подекадно у сумі прийнятого покупцем товару за кожні 10 (десять) календарних днів (п. 5.3., п. 5.4. договору).

У відповідності до п. 5.5. договору, покупець оплачує відвантажений продавцем товар за ціною вказаною в додатку №1 (протокол погодження ціни) до договору. Ціни за договором зазначені з урахуванням ПДВ, дотацій та інших виплат, визначених законодавством.

Як свідчать матеріали справи, в період з 01.12.2015 року по 22.02.2016 року на виконання договору № 1090/13-БМ від 10.01.2013 р. позивач передав відповідачу товар (молоко) в наступній кількості та вартості:

- в грудні 2015 року передано відповідачу 104 986,00 кг. молока 1 ґатунку вартістю на загальну суму 682 409,00 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №18 від 31.12.2015р. та згідно спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.;

- в січні 2016 року передано відповідачу 99 238,00 кг. молока 1 ґатунку вартістю на загальну суму 643 026,15 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №14 від 31.01.2016р. та згідно спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.01.2016р. по 31.01.2016р.;

- в лютому 2016 року передано відповідачу (в період з 01.02.2016р. по 14.02.2016р.) 41 651,00 кг молока 1 ґатунку вартістю на загальну суму 270 731,50 грн. згідно спеціалізованих товарних накладних за період з 01.02.2016р. по 14.02.2016р.;

- в лютому 2016 року передано відповідачу (в період з 15.02.2016 року по 22.02.2016 р.) 22 032,00 кг молока загальною вартістю 143 208,00 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №15 від 29.02.2016р. та згідно спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 15.02.2016р. по 21.02.2016р.

Всього за вказаний період передано товару на загальну суму 1 739 374,64 грн.

Відповідачем частково оплачено отримане від позивача молоко на загальну суму 797 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи.

Згідно розрахунку позовних вимог станом на 01.12.2015 року за відповідачем існує заборгованість в сумі 258 489,61 грн. (сальдо станом на 01.12.2015р., відображене в акті звірки розрахунків, а.с. 142) за молоко, відвантажене позивачем в листопаді 2015 року згідно приймальної квитанції №19 від 30.11.2015р. за період з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року та спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлене в рамках договору №1090/13-БМ від 10.01.2013р. в період з 01.12.2015 року по 22.02.2016 року молоко коров'яче складає 1 200 864,25 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 200 864,25 грн. основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги підтверджені документально, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Приписами частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначають у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України також передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд першої інстанції правильно зробив висновок, що відповідач, підписавши спеціалізовані товарні накладні за договором на закупівлю молока №1090/13-БМ від 10.01.2013 року, приймальні квитанції взяв на себе зобов'язання з оплати товару, які виконав частково. На момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині 1 200 864,25 грн. не виконані. Доказів оплати боргу в повному обсязі матеріали справи не містять.

Також, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що за п. 2.2. договору поставка партії товару оформляється спеціалізованою товарною накладного за формою І-ТН(МС).

Форма спеціалізованої товарної накладної Форма-1 ТН (МС), яка була затверджена наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.2002р., а в подальшому наказом Міністерства аграрної політики України від 01.12.2015р. №457, не містить в собі відомостей про вартість молочної сировини, а лише відомості про її кількість (масу) та якість.

Фактична вартість переданого позивачем товару (молока) була визначена сторонами у приймальних квитанціях. Покупцем (відповідачем) виписані приймальні квитанції, в яких зазначені кількість, якість та загальна вартість прийнятого від позивача молока у відповідному місяці.

Використання сторонами договору бланків спеціалізованих товарних накладних на перевезення молочної сировини форми №1-ТН (МС) затв. наказом Мінагрополітики України №176 від 01.07.2002р., а не бланків форми №1-ТН (МС) затв. наказом Мінагрополітики України №457 від 01.12.2015р., не може слугувати доказом відсутності господарської операції з передачі позивачем молока відповідачу в кількостях, зазначених у відповідних спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС). Адже, як правильно вказав суд першої інстанції, ці документи підписані обома сторонами, крім того, саме на їх основі відповідач щомісяця складав, підписував та надавав позивачу приймальну квитанцію на закупівлю молочної сировини.

Відповідно до пункту 1.1. Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС), затв. наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01.07.2012р. (Інструкція діяла в період здійснення господарських відносин, втратила чинність 15.01.2016р.) приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою № 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції щодо заповнення Прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС)) (Інструкція вступила в дію з 16.01.2016р.) прийомна квитанція - документ, у якому приймальник на підставі спеціалізованої товарної накладної на перевезення молочної сировини (форма № 1-ТН (МС)) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Тобто, дані про кількість та вартість прийнятого молока, відображаються молокоприймальною організацією в приймальній квитанції на підставі спеціалізованих товарних накладних Форми №1-ТН (МС).

Отже, факт передачі товару (молока) за приймальними квитанціями підтверджується спеціалізованими товарними накладними.

За таких обставин, оскільки факт оформлення сторонами відповідних спеціалізованих товарних накладних був встановлений судом, у відповідача виникло зобовязання по оплаті.

Щодо сальдо станом на 01.12.2015 року в сумі 258 489,61 гри. - заборгованості відповідача за молоко, отримане від позивача в листопаді 2015 року,судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду за стягненням з відповідача заборгованості згідно договору №1090/13-БМ від 10.01.2013р. за поставлене молоко в період з 01.12.2015р. по 22.02.2016р. та з врахуванням сальдо (заборгованості відповідача перед позивачем) станом на 01.12.2015р. в сумі 258 489,61 грн. за молоко, поставлене в листопаді 2015 року.

Позивачем надано до матеріалів справи завірені копії первинних бухгалтерських документів, які підтверджують кількість та вартість поставленого в цей період молока, а саме надано спеціалізовані товарні накладні за формою №1-ТН (МС) за кожен день поставки молока в листопаді-грудні 2015 року та січні-лютому 2016 року. Позивачем також надано платіжні доручення, згідно яких відповідач провів часткову оплату за отримане молоко.

Заборгованість відповідача в сумі 258 489,61 грн. станом на 01.12.2015 року підтверджується приймальною квитанцією №19 від 30.11.2015 року на закупівлю молочної сировини та спеціалізованими товарними накладними за формою №1-ТН (МС) за період з 01.11. по 30.11.2015р. З вказаних первинних бухгалтерських документів вбачається, що в листопаді 2015 року відповідач отримав від позивача молоко коров'яче першого ґатунку загальною вартістю 527 417,51 грн. З врахуванням часткової оплати отриманого молока, борг відповідача перед позивачем станом на 01.12.2015р. становив 258 489,61 грн.

З метою додаткового обґрунтування вказаного сальдо станом на 01.12.2015 року в сумі 258 489,61 грн. позивач надав до матеріалів справи оборотно-сальдові відомості за 2013, 2014, 2015 роки та за період з 01.12.2015 року по 22.02.2016 року, в яких відображено обороти (поставки молока та оплати його вартості) за договором №1090/13-БМ від 10.01.2013р. на закупівлю молока з контрагентом відповідача. Для підтвердження вартості поставленого відповідачу молока за період з дати укладення договору від 10.01.2013р. по 01.12.2015 року (з метою доведення сальдо на цю дату в сумі 258 489,61 грн.) позивач надав до матеріалів справи копії приймальних квитанцій на закупівлю молочної сировини з січня 2013 року по листопад 2015 року.

З приймальних квитанцій на закупівлю молочної сировини за період з січня 2013 року по листопад 2015 року вбачається, що позивач поставив відповідачу молока на суму 12 858 839,93 грн. Згідно даних оборотно-сальдових відомостей слідує, що відповідач провів розрахунок за отримане молоко в сумі 12 600 350,32 грн. Тобто сальдо на користь позивача (борг відповідача) станом на 01.12.2015 року становить 258 489,61 грн. (12 858 839,93 -12 600 350,32 = 258 489,61).

Щодо твердження відповідача в апеляційній скарзі про призупинення ним оплати вартості отриманого від позивача молока внаслідок прострочення позивача у наданні товаросупровідних документів на молоко, зокрема ветеринарних свідоцтв, які підтверджують якість молока, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Проте, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження своїх доводів, в т.ч. доказів звертання до позивача з претензіями щодо якості отриманого молока, до матеріалів справи не надано доказів звертання відповідача до позивача з повідомленням про відсутність документів, що підтверджують якість товару з встановленням розумного строку для їх передання, а також, не надано доказів повернення товару позивачу, доказів відмови від договору.

Матеріали справи містять докази направлення позивачем відповідачу актів звірки взаєморозрахунків, однак відповідач, незважаючи на неодноразові викладені в ухвалах суду першої інстанції вказівки щодо зобов'язання провести звірку, цього не зробив та не надав суду акту звірки.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 804,31 грн. 3% річних та 4 150,01 грн. інфляційних витрат, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В звязку з простроченням відповідачем строків оплати позивачем нараховано 3% річних в сумі 3 804,31 грн. за загальний період з 01.12.2015 року по 11.02.2016 року та 4 150,01 грн. інфляційних витрат за період з 23.12.2015 року по 15.02.2016 року.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобовязання, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат суд першої інстанції правомірно визнав такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру та правильності нарахування не виявлено завищення з боку позивача.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'ямолокопродукт", м. Гадяч, Полтавська область, на рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.04.2016 р. у справі № 917/294/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Слободін М.М.