РІШЕННЯ

"26" травня 2016 р.Справа № 921/154/16-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства, м.Теребовля Тернопільської області

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Теребовля Тернопільської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Теребовлянської міської ради, м.Теребовля Тернопільської області

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за участю представників:

позивача: Помазанська С.І., довіреність №141 від 04.04.2016р.;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні присутнім учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 29, 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до поданого відповідачем клопотання без номеру від 26.04.2016р. (вх.№9259 від 26.04.2016р.) судом здійснюється технічна фіксація (звукозапис) судового процесу за допомогою технічних засобів програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду" на диск CD-R, серійний номер №129SH21D8221158C2.

Позивач - Теребовлянське районне споживче товариство, м.Теребовля Тернопільської області, звернувся 15.03.2016р. (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції канцелярії суду за вх.№164 від 15.03.2016р.) до господарського суду Тернопільської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Теребовля Тернопільської області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом звільнення торгових місць НОМЕР_5 та НОМЕР_6 із знесенням (демонтажем) самовільно встановлених торговельних кіосків, загальною площею 52,5м2 (з урахуванням заяви №2/4 від 28.03.2016р. про уточнення позовних вимог).

Ухвалою господарського суду від 18 березня 2016 року порушено провадження по справі, витребувано від сторін додаткові документи, судове засідання призначено на 29 березня 2016 року, з подальшим неодноразовим відкладенням розгляду справи та оголошенням перерви в судовому засіданні, востаннє, на 26.05.2016р. по причині неявки учасників судового процесу в судове засідання, з урахуванням клопотань представника позивача, необхідності здійснення процесуальних дій щодо залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою суду від 28.04.2016р., в порядку статті 69 ГПК України, судом задоволено клопотання відповідача та строк розгляду спору у даній справі було продовжено на п'ятнадцять днів - до 30.05.2016р.

Також, в ході розгляду спору, судом задоволено клопотання відповідача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Теребовлянську міську раду, про що винесено ухвалу від 28.04.2016р.

28.03.2016р. позивачем згідно поданої заяви (вх.№7624 від 29.03.2016р.) про уточнення позовних вимог просив суд прийняти рішення, яким усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2, шляхом звільнення торговельних місць НОМЕР_5 та НОМЕР_6, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 із знесенням (демонтажем) самовільно встановлених ним торговельних кіосків.

Дана заява судом прийнята до розгляду (ухвала від 29.03.2016р.).

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, додаткових обґрунтуваннях, письмових поясненнях, запереченнях на відзив (№2/64 від 25.05.2016р. (вх.№10774 від 25.05.2016р.), №2/36 від 28.04.2016р. (вх.№9385 від 28.04.2016р.), №2/51 від 16.05.2016р. (вх.№10192 від 16.05.2016р.)) та, зокрема, зазначив, що Теребовлянське РайСТ є постійним користувачем земельної ділянки, площею 0,6956га по АДРЕСА_2 Тернопільської області відповідно до Державного акту серії НОМЕР_2 на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею за №65, виданого Теребовлянською міською радою народних депутатів 12.02.2001р. відповідно до рішення міської ради №224 від 08.12.2000р. На даний час позивач є єдиним належним землекористувачем зазначеної земельної ділянки в силу положень пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр";

- відповідачем без дозволу Теребовлянського РайСТ та за відсутності укладеного з товариством договору оренди торговельних місць на земельній ділянці, якою користується позивач за адресою: АДРЕСА_2 на території ринку Теребовлянського РайСТ самовільно зайнято торговельні місця НОМЕР_3 та влаштовано торговельні кіоски, в яких відповідач здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується Актом перевірки від 08.12.2015р. та Актом обстеження від 21.03.2016р.

- у відповідача відсутні документи, які б підтверджували законність розміщення торгівельних кіосків (малих архітектурних форм), зокрема паспортів прив'язки, рішення про надання земельних ділянок для їх обслуговування тощо, а твердження про існування договірних відносин з Теребовлянською міською радою та ПСК "Кооператор" щодо оренди землі чи торгового місця на ринку також не підтверджуються документально, оскільки договір про надання послуг від 01.01.2011р. та докази оплати таких послуг, договір №50 від 02.01.2012р. про оренду торгового місця, договори від 01.01.2003р., 10.03.2002р. про надання місця на встановлення лотка не стосуються предмету позову, адже послуги по вивезенню твердих побутових відходів та по прибиранню території не свідчать про правомірність використання торговельного місця.

- з метою усунення порушеного права землекористування, позивач неодноразово звертався до підприємця з вимогою звільнити земельну ділянку, однак відповідач у добровільному порядку вимоги Теребовлянського РайСТ не виконав, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Відповідач у поданих письмових запереченнях без номеру від 28.04.2016р. (вх.№9382 від 28.04.2016р.) та його представник в судовому засіданні проти позову повністю заперечили.

Стверджують, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували облаштування позивачем ринку у відповідності до Правил торгівлі на ринках, затверджених спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України 26.02.2002р. №57/188/84/105, що ставить під сумнів факт розміщення відповідачем кіосків саме на земельній ділянці, що належить позивачу, тим самим, не доведено порушення підприємцем прав позивача на користування спірною земельною ділянкою. Водночас, відповідач звернув увагу суду на те, що Теребовлянським РайСТ не вжито заходів щодо належного оформлення права землекористування, оскільки щодо даної земельної ділянки не виготовлено технічної документації, не присвоєно кадастрового номеру та не виділено зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Дані обставини послугували підставою прийняття 31.03.2016р. Теребовлянською міською радою рішення №230 "Про припинення права користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 за Теребовлянським районним споживчим товариством".

В свою чергу, підприємцем з метою належного оформлення розміщення торгових кіосків здійснюються відповідні дії, передбачені законом.

Надані позивачем Акт перевірки та Акт обстеження земельної ділянки непродовольчого ринку відповідачем заперечуються, оскільки такі складено в односторонньому порядку без участі підприємця.

Також, відповідач пояснив, що він не перебував та не перебуває з Теребовлянським РайСТ у договірних відносинах, а на даний час здійснює торгівлю непродовольчими товарами на торговельних місцях на площі Ринок за адресою: м.Теребовля, АДРЕСА_2, що належать Теребовлянській міській раді.

У зв'язку із вищенаведеним, просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Теребовлянська міська рада згідно поданого відзиву без номеру та без дати (вх.№10219 від 17.05.2016р.), а також її уповноважений представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Серед іншого зазначив, що по АДРЕСА_2 Тернопільської області господарську діяльність здійснював Теребовлянський ринок Районного споживчого товариства, який 24.04.2008р. було ліквідовано внаслідок банкрутства (справа №8/Б-998). Представник третьої особи стверджував, що бланк Державного акту на право постійного користування землею видавався саме Теребовлянському ринку Районного споживчого товариства для подальшого оформлення права землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування, а позивачу - Теребовлянському РайСТ такий Акт міською радою не видавався. Наведене вбачається з Витягу книги записів державних актів на право постійного користування землею, де за записом №65 Державний акт на землю видано іншій юридичній особі - ПП "Каменяр" (лист Відділу Держгеокадастру у Теребовлянському районі від 12.05.2016р. №18-19-99.61-386/2-16). Додатково міська рада посилається на лист Відділу Держгеокадастру у Теребовлянському районі №18-1915-99.5-370/2-16 від 05.05.2016р., згідно якого повідомлено про відсутність у Відділі технічної документації, на підставі якої видано Державний акт на право постійного користування землею Теребовлянському РайСТ за адресою: м.Теребовля, АДРЕСА_2, серії НОМЕР_2 від 12.02.2001р. Тому, Теребовлянська міська рада вважає, що позивач є неналежним землекористувачем ділянки, площею 0,6956га по АДРЕСА_2

Разом з тим, представник міської ради наголосив, що рішенням Теребовлянської міської ради №230 від 31.03.2016р. "Про припинення права користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 за Теребовлянським РайСТ" позивачу припинено право користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 Тернопільської області, яку останній не використовує для обслуговування нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, що перебуває у власності Теребовлянського РайСТ.

Дані пояснення відповідача було підтримано представником відповідача.

Щодо рішень Теребовлянської міської ради №230 від 31.03.2016р. "Про припинення права користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 за Теребовлянським РайСТ", виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 29.03.2016р. №53 "Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди", та №402 від 28.12.2010р. "Про надання дозволу КП "Теребовля" на надання послуг на Площі Ринок", то позивачем зазначено, що дані рішення органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу оскаржено в судовому порядку, такі не стосуються предмету спору, адже Державний акт на право постійного користування землею, котрий видано позивачу у 2001 році, ніким не скасований і є чинним.

17.05.2016р. представником міської ради заявлено усне клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою визначення місцезнаходження земельної ділянки, площею 0,6956га та визначення місця розташування торгових кіосків, якими користується відповідач для здійснення підприємницької діяльності, у зв'язку з чим судом оголошено перерву в судовому засіданні, а також з метою надання всім учасникам судового процесу надати суду орієнтовний перелік питань, які підлягають вирішенню судовим експертом.

Утім, в судове засідання 26.05.2016р. представник Теребовлянської міської ради не з'явився, клопотання про призначення експертизи у даній справі жодним із способів, визначених господарським процесуальним законом, не підтримав, орієнтовного переліку питань, які слід поставити перед експертом також не подав. Натомість, через канцелярію суду долучив до справи клопотання про відкладення розгляду справи по причині проведення представником міської ради 26.05.2016р. особистого прийому виборців. Відповідних документальних доказів на підтвердження наведених обставин третьою особою не подано.

Розглядаючи клопотання про відкладення розгляду спору, судом враховано таке.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

До того ж, судом прийнято до уваги, що Теребовлянською міською радою у попередніх судових засіданнях було висловлено свою правову позицію по суті спору та не повідомлено суд про існування інших доказів, які міська рада може надати з метою правильного вирішення даного спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Строк розгляду спору у даній справі, що встановлений статтею 69 ГПК України, закінчується 30.05.2016р.

З урахуванням викладеного та враховуючи достатність часу, наданого для підготовки до судового засідання (справа розглядається впродовж більше двох місяців, судове засідання неодноразово відкладалося), застосовуючи принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, що закріплені в п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.43 та ст.33 ГПК України та беручи до уваги забезпечення учасникам судового процесу рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд відхиляє клопотання Теребовлянської міської ради про відкладення розгляду справи.

За даних обставин, суд вважає за можливе розглянути спір по суті в даному судовому засіданні та з цих підстав не вбачає можливості для зупинення провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши додатково представлені докази, заслухавши доводи та заперечення учасників судового процесу, господарський суд встановив таке.

На підставі рішення Теребовлянської міської Ради народних депутатів від 08 грудня 2000 року №224, Теребовлянському районному споживчому товариству видано Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 12.02.2001р., який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65 та, відповідно до якого позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,6956га в межах згідно з планом землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування. При цьому, в Плані зовнішніх меж землекористування даного Акту зазначено - Ринок в м.Теребовля по АДРЕСА_2.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта за №59188023, сформованої станом на 17.05.2016р., Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним №34812292 від 12.03.2015р. за адресою: м.Теребовля Тернопільської області, АДРЕСА_2, знаходиться цілісний майновий комплекс (реєстраційний номер об'єкта 0), загальною площею 1305,6м2 (адмінбудинок з допоміжними приміщеннями, павільйон по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами, павільйон по торгівлі м'ясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії), право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2013р. за позивачем у справі.

08.12.2015р. відповідно до розпорядження правління Теребовлянського РайСТ №44 від 07.12.2015р. створено комісію за участю представників РайСТ, інспектора сектору доходів і зборів з фізичних осіб Теребовлянського відділення Гусятинської ОДПІ, інспектора Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, та проведено перевірку роботи окремих підприємців на ринку Теребовлянського РайСТ по АДРЕСА_2 Тернопільської області, про що складено Акт від 08.12.2015р.

З Акту перевірки вбачається, що в період з 01.10.2015р. суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами (згідно переліку, в тому числі ОСОБА_1.) здійснюється підприємницька діяльність без укладеного із Теребовлянським РайСТ договору оренди торгових місць. Торгові кіоски підприємців на дату проведення перевірки були відкриті та з них проводилася торгівля.

23.11.2015р. Теребовлянським РайСТ на адресу відповідача направлено лист-вимогу №305 про звільнення в 10-денний термін земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м.Теребовля, яка знаходиться у постійному користуванні споживчого товариства, шляхом демонтажу торговельних павільйонів (кіосків).

Однак, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

21.03.2016р. комісією у складі начальника відділу будівництва Тернопільської облспоживспілки та працівників Теребовлянського РайСТ проведено повторне обстеження земельної ділянки ринку Теребовлянського РайСТ, площею 0,6956га за кадастровим НОМЕР_4, за результатами якої складено Акт та, серед іншого зафіксовано, що на спірній земельній ділянці підприємцем ОСОБА_1 встановлено металеві павільйони розміром 12,5мх3м та 6х2,5м, які розміщені на торгових місцях НОМЕР_5 та НОМЕР_6, відповідно, та, з яких відповідачем здійснюється підприємницька діяльність.

Факт використання відповідачем земельної ділянки, котра знаходиться у постійному користуванні Теребовлянського РайСТ послугував підставою звернення з даним позовом з метою захисту права Теребовлянського РайСТ на землекористування.

Між тим, 29.03.2016р. Теребовлянською міською радою прийнято рішення №53 "Про надання дозволу на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди", згідно якого ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення схеми розміщення тимчасової споруди в м.Теребовля по АДРЕСА_2 для подальшого затвердження та виготовлення паспорту прив'язки тимчасової споруди.

Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи паспорт прив'язки тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: м.Теребовля, АДРЕСА_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 не видавалися (довідка Сектору містобудування та архітектури Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області №37 від 24.03.2016р.) і такі відсутні на момент прийняття судом рішення.

Пізніше, 31 березня 2016 року Теребовлянською міською радою прийнято рішення за №230 "Про припинення права користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 за Теребовлянським РайСТ", згідно якого, враховуючи, що Теребовлянське РайСТ приступило до використання земельної ділянки без встановлення меж земельної ділянки в натурі, а також всупереч вимогам правового визначення права постійного користування земельною ділянкою, без згоди територіальної громади міста здійснюється розпорядження земельною ділянкою, тобто Теребовлянське РайСТ передає частину земельної ділянки в оренду іншим суб'єктам господарювання, було вирішено припинити право користування за Теребовлянським РайСТ земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м.Теребовля Тернопільської області, що використовується товариством для обслуговування належних йому нежитлових приміщень та, на яких розміщені об'єкти, що є власністю інших суб'єктів господарювання. Одночасно, зобов'язано Теребовлянське РайСТ звернутися до Теребовлянської міської ради з метою врегулювання земельних відносин та приведення у відповідність до чинного законодавства умов користування спірною земельною ділянкою.

Також, у матеріалах справи відсутні докази скасування Державного акту на право користування земельною ділянкою, площею 0,6956га, розташованою по АДРЕСА_2 виданого 12.02.2001р. Теребовлянському РайСТ чи скасування рішення Теребовлянської міської ради від 08.12.2000р. №224, на підставі якого даний Державний акт видано товариству і це підтверджено учасниками судового процесу.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 ст.16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України визначено перелік способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів).

Предметом позовних вимог у даній справі позивачем визначено зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, по АДРЕСА_2, яка перебуває у постійному користуванні Теребовлянського районного споживчого товариства, шляхом звільнення торговельних місць НОМЕР_3 із знесенням (демонтажем) самовільно встановлених підприємцем кіосків, загальною площею 52,5м2 (37,5м2 та 15м2 відповідно).

Тобто, землекористувач звернувся з даними позовними вимогами на захист свого права користування земельною ділянкою, наданою йому у постійне користування у 2001 році, частина якої, на переконання Теребовлянського РайСТ, зайнята відповідачем під розміщення торговельних кіосків без жодних правовстановлюючих документів.

Право постійного землекористування може бути припинено лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу, перелік яких є вичерпним:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (така в матеріалах справи відсутня);

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (позивач згоди на вилучення земельної ділянки не давав і така не вилучалася в порядку, передбаченому чинним законодавством);

в) припинення діяльності підприємства (товариство є господарюючим суб"єктом, жодних дій щодо його ліквідації (припинення) матеріали справи не містять);

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам (відсутні факти);

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (не доведено і сторони на дану підставу не вказують);

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати (на дану обставину сторони не вказують і такі відомості не містяться в матеріалах справи);

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (відомості відсутні);

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини (не доведено).

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Разом з тим, норма статті 92 ЗК України не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими способами у встановлених законодавством випадках станом на 01.01.2002р. (Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005, п.2.7 постанови Пленуму Вищого Господарського Гуду України №6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Згідно з приписами ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, якими, відповідно до ст. 126 ЗК України, є державні акти, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України

Отже, якщо право постійного користування виникло у суб'єкта господарювання до 01.01.2002р. (дня набрання чинності діючим ЗК України), то після цієї дати таке право продовжує зберігатися.

Також, про відсутність обов'язкових вимог приписів щодо переоформлення права постійного користування землею зазначалося й у п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. №449 "Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою", відповідно до якого раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (постанова втратила чинність 03.06.2013р.).

Крім того, Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний з 01.01.2013р.) встановлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, і котрі видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними (п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону).

Як встановлено судом, на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 12.02.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65, у позивача у встановленому законом порядку виникло право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,6956га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування (Ринок в м.Теребовля по АДРЕСА_2).

На даний час Державний акт на право постійного користування є чинним, ніким не скасованим, відповідно, Теребовлянське районне споживче товариство є належним землекористувачем даної земельної ділянки, виділеної для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

Право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

З наявних у справі документів слідує, що відповідачем та Теребовлянською міською радою належними та допустимими доказами не спростовано факту надання у 2001 році позивачу земельної ділянки, площею 0,6956га (Ринок в м.Теребовля по АДРЕСА_2) у постійне користування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

В даному випадку, доказів припинення у відповідності до чинного законодавства (ст.ст.141, 142 ЗК України) права користування зазначеною земельною ділянкою чи її частиною, або її вилучення в судовому порядку у Теребовлянського РайСТ матеріали справи не містять, а сторонами суду не надано. Тому, посилання представника відповідача та Теребовлянської міської ради на відсутність встановлених меж земельної ділянки в натурі, відсутність волевиявлення власника земельної ділянки тощо, до уваги судом не беруться, оскільки є необґрунтованими та зазначені обставини не є підставами припинення права землекористування в силу закону.

Також, з огляду на положення ст.ст.92, 141, 143 Земельного кодексу України суд відповідно до ч.2 статті 4 ГПК України, вважає за неможливе взяти до уваги приймаючи рішення у даному спорі наявність рішення Теребовлянської міської ради від 31.03.2016р. №230 "Про припинення права користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 за Теребовлянським районним споживчим товариством", відповідно до якого припинено право користування за Теребовлянським РайСТ частиною земельної ділянки по АДРЕСА_2 в м.Теребовля, яка не використовується товариством для обслуговування належних йому приміщень та на яких розміщені об'єкти, що є власністю інших суб'єктів господарювання, оскільки вищенаведеними нормами Земельного кодексу України такого способу припинення права постійного користування землею не передбачено.

Посилання відповідача про те, що ним здійснюються заходи по виготовленню та затвердженню схеми розміщення тимчасової споруди, виготовленню паспорту прив'язки тимчасової споруди по АДРЕСА_2, та факт укладення договору оренди торгового місця з ПСК "Кооператор" не свідчать про використання земельної ділянки під торговими кіосками на законних підставах, оскільки такі документи (як-от дозволи, паспорти прив'язки тощо) знаходяться на стадії виготовлення.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (п. 3.1 Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Згідно ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. за №244, згідно пунктів 2.1 - 2.3 якого підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Як вбачається з довідки Сектору містобудування та архітектури Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області №37 від 24.03.2016р., паспорти прив'язки тимчасових споруд для підприємницької діяльності за адресою: м.Теребовля, АДРЕСА_2, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 сектором не видавався. Про наявність будь-яких інших дозвільних документів на право торгівлі відповідачем не заявлялося.

Слід відзначити, що навіть у випадку наявності у відповідача документа, що дає право на торгівлю, такий документ жодним чином не регулює правовідносин щодо використання земельної ділянки як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташуванням та з визначеними щодо неї правами в розумінні ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (п.3.3 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин"). Отже, розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вони розміщені, може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки і тягнути за собою наслідки, визначені ст. 212 Земельного кодексу України.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Крім того, особа, якій надано дозвільні документи на розміщення об'єкту торгової точки (тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності) у будь-якому випадку повинна узгодити розміщення тимчасової споруди з власником земельної ділянки, а тому наявність рішення органу місцевого самоврядування про розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності або паспорта прив'язки тимчасової споруд не надає відповідачу право використовувати спірну земельну ділянку без відповідних правовстановлюючих документів (аналогічний висновок викладено Вищим Господарським Судом України у постанові від 03.02.2016р. у справі №925/1234/15).

Положеннями статті 413 Цивільного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту (ч.1).

Відповідачем не підтверджено, що право користування спірною земельною ділянкою у нього виникло в силу положень ст.402 ЦК України.

Як зазначалося вище та встановлено судом, будь-яких договірних відносини між сторонами по справі щодо користування земельними ділянками, площею 37,5м2 та 15 м2 на яких розташовані підприємцем металеві торговельні павільйони не існує. Також, відсутнє рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) відповідачу відповідних земельних ділянок.

Навпаки, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що в період з 01.10.2015р. суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1, здійснює підприємницьку діяльність у металевих павільйонах, розміщених на торгових місцях НОМЕР_5 та НОМЕР_6, розміром 12,5мх3м та 6мх2,5м, відповідно, тобто на земельній ділянці (37,5м2 та 15м2), котра надана у постійне користування Теребовлянському РайСТ по АДРЕСА_2 для обслуговування ринку (Акт перевірки роботи окремих підприємців на ринку Теребовлянського РайСТ від 08.12.2015р. та Акт обстеження земельної ділянки ринку Теребовлянського РайСТ від 21.03.2016р.).

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач використовує земельну ділянку без відповідних правових підстав, визначених статтями 116, 125, 126 Земельного кодексу України.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірність встановлення ним торговельного кіоску на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні Теребовлянського РайСТ.

В свою чергу, позивач, як належний землекористувач земельної ділянки, площею 0,6956га, переданої йому в постійне користування відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2 від 12.02.2001р. для обслуговування приміщень ринку в АДРЕСА_2 вправі вимагати усунення перешкод в користуванні даною земельною ділянкою, які чинить відповідач самовільно встановивши торговельні металеві павільйони на спірній земельній ділянці, зайнявши торговельні місця НОМЕР_3, загальною площею 52,5м2, шляхом їх демонтажу.

Здійснивши системний аналіз норм матеріального права, які регулюють земельні правовідносини у розрізі із встановленими обставинами справи та діями сторін, суд дійшов висновку, що право Теребовлянського РайСТ щодо користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства підлягає судовому захисту, а заявлені позовні вимоги як обґрунтовані та правомірно заявлені підлягають до задоволення.

Інші доводи та заперечення відповідача та Теребовлянської міської ради, в тому числі щодо організації торгівлі на ринку по АДРЕСА_2 в м.Теребовлі, ліквідації Теребовлянського ринку Теребовлянського РайСТ як юридичної особи внаслідок банкрутства, видачі позивачу лише бланку Державного акту на право постійного користування землею тощо, не заслуговують на увагу суду, оскільки не стосуються предмету даного спору та спростовуються наявними у справі доказами, оскільки спір виник з приводу порушення права позивача на землекористування і такі доводи не встановлюють правомірності чи підставності розміщення відповідачем торговельних кіосків на спірній земельній ділянці, що належить позивачу на праві постійного землекористування.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються судом на відповідача у справі.

У судовому засіданні 26.05.2016р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.1, 2, 42-47, 22, 27, 33, 34, 43-44, 49, 69, 77, 811, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Усунути перешкоди Теребовлянському районному споживчому товариству (провулок Князя Василька, 6, м.Теребовля, Тернопільська область, ідентифікаційний код 01767330) в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 Тернопільської області, шляхом звільнення торговельних місць НОМЕР_5, площею 37,5м2 та НОМЕР_6, площею 15м2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) із знесенням (демонтажем) самочинно встановлених ним торговельних кіосків.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Теребовлянського районного споживчого товариства (провулок Князя Василька, 6, м.Теребовля, Тернопільська область, ідентифікаційний код 01767330) - 1378(одну тисячу триста сімдесят вісім)грн 00коп. в повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "10" червня 2016 року.

Суддя Н.О. Андрусик