КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа№ 910/13336/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Кузьменко С.М. - представник за довіреністю б/н від 25.04.2016;

від відповідача: Асипенко Т.О. - представник за довіреністю б/н від 01.02.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична торгівельна компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2016

у справі № 910/13336/15 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична торгівельна компанія"

до Київської міської клінічної лікарні № 10

про стягнення 93095,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Медична торгівельна компанія» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні №10 (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 60850,56 грн. та нарахованих на вказану заборгованість інфляційних втрат в розмірі 29151,78 грн., 3% річних в розмірі 2147,48 грн. та пені в розмірі 945,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами про закупівлю товарів № 2/13РУ та № 1/13РУ від 21.10.2013 щодо оплати поставленого позивачем товару, прийнятого відповідачем на підставі видаткових накладних, внаслідок чого перед позивачем у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 60850,56 грн.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.07.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015 у позові відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015 рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Вищого господарського суду України у даній справі мотивована тим, що суди не звернули увагу, що сума поставок товарів медичного призначення за договорами перевищує 100 тисяч гривень, тобто встановлену законом суму вартості предмета закупівлі, у зв'язку з чим у державного підприємства міг виникнути обов'язок проведення процедури державної закупівлі. Тобто, не з'ясували, з урахуванням правового статусу сторін, чи підпадають спірні правовідносини під дію Закону України "Про здійснення державних закупівель" на час їх виникнення, і не навели зазначеним обставинам правової оцінки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 (повний текст рішення підписано 09.03.2016) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Медична торгівельна компанія" 19.03.20196 (згідно відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу у даній справі було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 31.05.2016 в даному судовому засідання була оголошен перерва до 09.06.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

09.06.2016 через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав клопотання про зменшення позовних вимог в порядку ст. 22, 101 ГПК України, проте вказана заява не приймається, оскільки суд апеляційної інстанції не має таких прав.

В судовому засіданні 09.06.2016 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, рішення суду першої інстанції просив скасувати з прийняттям нового про задоволення позову в повному обсязі. Також зазначив, що договори №1/13РУ та №2/13РУ від 21.10.2013, на підставі яких поставлялись товари медичного призначення, укладено між сторонами на підставі та в межах рамкових угод від 0.09.2013 та від 12.09.2013 із дотриманням процедур та порядку, передбаченого Законом України «Про здійснення державних закупівель». Крім того пояснив, що невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати вартості поставлених товарів відбулось у результаті перерахування коштів за вказаними договорами на закритий рахунок позивача, а тому, на думку позивача, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 09.06.2016 представник відповідача проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Окремо зазначила, що вказані договори та рамкові угоди дійсно були укладені між сторонами з дотриманням вимог Закону України «Про державні закупівлі». Проте, отримані товари відповідачем сплачено у повному обсязі на підставі платіжних доручень у серпні-груді 2014 року, внаслідок чого заборгованість відсутня. При цьому, оплату було здійснено державним казначейством у відповідності до платіжних реквізитів позивача, зазначених у виставлених позивачем рахунках та зазначених у договорах. Оскільки розрахунок за отриману продукцію здійснювався за бюджетні кошти, зміна платіжних реквізитів у спосіб, відмінний від визначеного умовами договорів, укладених між сторонами (шляхом підписання додаткових угод), на підставі усних домовленостей не допускається. Також зазначила, що відсутні підстави для стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій, оскільки умовами договорів ( п.4.1) розрахунки за отриману продукцію здійснюються на підставі ст.49 Бюджетного кодексу України з відтермінуванням платежу 14 календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування, рахунки за отриманий товар здійснюються протягом двох банківських днів із дати отримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій рахунок. Зазначила, що відповідачем оплачено отриманий товар одразу після надходження бюджетного фінансування, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи 04.09.2013 між Київською міською клінічною лікарнею №2 (генеральний замовник), замовниками, одним з яких є Київська міська клінічна лікарня №10 та учасниками (ТОВ «Медична торгівельна компанія», ТОВ «Мед-інвест») укладено рамкову угоду (код ДК (016-2010)21.20.2 препарати фармацевтичні, інші - 10 найменувань), предметом якої є визначення основних та істотних умов закупівлі (код ДК (016-2010)21.20.2 препарати фармацевтичні, інші - 10 найменувань) для укладення відповідних договорів про закупівлю замовниками з учасниками протягом строку дії цієї рамкової угоди.

12.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено рамкову угоду (код ДК (016-2010) 32.50.1 інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні - 12 найменувань), предметом якої є визначення основних та істотних умов закупівлі (код ДК (016-2010) 32.50.1 інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні - 12 найменувань) для укладення відповідних договорів про закупівлю замовниками з учасниками протягом строку дії цієї рамкової угоди.

Пунктами 1.2 вказаних договорів, встановлено, що замовники, які є сторонами зазначеної рамкової угоди, відповідно до ст.13 Закону України «Про здійснення державних закупівель» приймають на себе зобов'язання в період дії рамкової угоди проводити закупівлю товару, визначеного угодами в одного або декількох учасників рамкової угоди, обраних за наслідками відбору цінових пропозицій.

Пунктами 1.4 рамкових угод сторони погодили, що найменування, кількість предмету закупівлі стосовно кожного замовника та місце поставки визначені у додатку 2 до рамкових угод. Фактичний обсяг товару, який буде закуплено замовниками за цією рамковою угодою визначається на підставі укладених замовниками договорів про закупівлю, виходячи з фактичних потреб та обсягів асигнування кожного замовника на кожний період.

21.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договори № 1/13РУ та № 2/13РУ про закупівлю товарів (договори), відповідно до умов яких постачальник зобов'язався протягом листопада-грудня 2013 року поставити покупцю товари, зазначені у специфікації до договорів, а покупець - прийняти та оплатити товари, які постачаються згідно з умовами договорів.

У п. 1.2. договору про закупівлі товару № 1/13РУ сторонами визначено найменування товару (код ДК016-2010) 21.20.2 «Препарати фармацевтичні, інші».

Згідно з п. 1.2. договору про закупівлі товару № 2/13РУ найменування товару (код 016-2012) 32.50.1. «Інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні».

Відповідно до п. 2.1. договорів постачальник повинен передати (поставити) покупцю товар (товари), з запасом терміну придатності 80% від загального терміну зберігання, та якість якого (яких) відповідає умовам, що відповідають вимогам, встановленим до нього загальнообов'язковими на території України нормами і правилами, і підтверджуються сертифікатом якості, відповідності або іншим подібним документом, виданим виробником товару.

Пунктом 4.1. договорів сторони погодили, що покупець здійснює оплату за поставлений товар в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки за поставлений товар здійснюється на підставі ст. 49 Бюджетного кодексу України з відтермінуванням платежу 14 календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за товар здійснюються протягом двох банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій рахунок.

Згідно з п. 4.2. договорів зобов'язання покупця виникають при наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до п. 5.4. договорів датою постачання товару є дата приймання покупцем партії товару в місці постачання у відповідності з п. 5.2. цього договору, що підтверджується підписом уповноваженого представника покупця на всіх примірниках видаткової накладної та печаткою установи на підставі відповідної довіреності.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, вказані договори укладено між сторонами в межах рамкових угод, на умовах і у порядку, визначених вказаними угодами.

Місцевим господарським судом було виконано вказівки Вищого господарського суду в порядку ст. 111-12 ГПК України у даній справі та з'ясовано, що рамкові угоди укладались у відповідності та з дотриманням вимог та процедур, встановлених Закону України «Про здійснення державних закупівель», укладення договорів, стягнення заборгованості за якими є предметом розгляду справи, здійснено в межах рамкових угод, з учасниками, визначеними рамковими угодами у відповідності до положень чинного законодавства. Спірні договори визначають порядок та кількість товару медичного призначення, відповідно до потреб кожного із замовників за рамковими угодами, в межах загальних сум та кількості/найменування товару, визначених рамковими угодами. Відповідно, проведення повторних процедур, передбачених Законом України «Про здійснення державних закупівель» в рамках вже визначених у відповідності до вказаного закону предмету закупівлі, учасників та ціни, ні нормами вказаного закону, ні положеннями рамкових угод не передбачено.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що між позивачем і відповідачем були укладені 2 договори, предметом поставок за вказаними договорами є медичне обладнання, яке не було поділено між договорами, оскільки таке обладнання відрізняється та не може розглядатись як поділ предмету закупівлі на частини (предметом яких є шприци ін'єкційні, пристрої для переливання крові кровозамінників та інфузійних розчинів, одноразові пристрої для переливання інфузійних розчинів), а тому вказані договори слід розглядати окремо.

Як видно з матеріалів справи, на виконання вказаних договорів, у відповідності до специфікацій, до договорів, підписаних та погоджених сторонами, позивачем поставлено відповідачу продукцію, за договором №1/13РУ відповідно до видаткової накладної №ТК-0227 від 04.11.2013 на суму 31000 грн. та №ТК-0275 від 18.11.2013 на суму 22487 грн. За договором №2/13РУ позивач поставив продукцію відповідно до видаткових накладних №ТК-0226 від 0.11.2013 на суму 29087 грн., № ТК-0276 від 18.11.2013 на суму 1024,80 грн., № ТК-0373 від 12.12.2013 на суму 31408,88 грн. та №ТК-0528 від 25.12.2013 на суму 834,12 грн.

Всього позивачем було поставлено товару за договором № 1/13РУ на суму 53487 грн., за договором № 2/13РУ на суму 62354,80 грн.

Так, згідно наявних у матеріалах справи виписок по банківському рахунку позивача, відповідачем здійснено оплату отриманого товару: 15.05.2014 на суму 15000 грн. за видатковою накладною ТК-0275 та 01.09.2014 за видатковими накладними ТК-0528 на суму 834,12 грн., ТК-0276 на суму 1024,80 грн., ТК-0227 на суму 1558,32 грн., ТК-0275 на суму 7487 грн. та ТК-0226 на суму 29087 грн.

При цьому, позивач вказує, що відповідачем не повністю оплачено отриманий товар за видатковою накладною ТК-0373 на суму 31 408,88 грн. за договором 2/13РУ та частково неоплачено товар за видатковою накладною ТК-0227 на суму 29 441,68 грн. за договором 1/13РУ.

Разом з цим, як вірно встановлено місцевим господарським судом із наявних в матеріалах справи, зокрема, з платіжного доручення №1285 від 02.12.2014 на суму 31408,88 грн. (призначення платежу - оплата заборгованості за інструменти медичні за видатковою накладною ТК-0373) (т. 1 а.с. 99) та платіжного доручення №1286 від 02.12.2014 на суму 29441,68 грн (призначення платежу - погашення кредитної заборгованості згідно видаткової накладної ТК-0227) (т. 1, а.с. 102), відповідачем здійснено оплату отриманого товару в повному обсязі.

Згідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що оскільки, відповідачем сплачено вартість отриманого товару у повному обсязі за видатковими накладними №ТК-0373 та № ТК-0227, заборгованість за договорами відсутня.

Щодо доводів апелянта про неналежне виконання грошового зобов'язання відповідачем, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В укладених договорах №1/13РУ та 2/13РУ від 21.10.2013 сторонами було погоджено всі умови, в тому числі і реквізити сторін, включаючи банківські рахунки постачальника та покупця. Так, розділом 13 зазначених договорів вказано, що постачальник - ТОВ «Медична торгівельна компанія» має розрахунковий рахунок №0611 в ПАТ «Банк «Камбіо» м. Київ. Той же рахунок зазначено і у реквізитах постачальника у видаткових накладних та рахунках-фактурах, які виставлялись позивачем відповідачу при поставці товару.

При цьому, пунктами 11.1, 11.3, 11.5 договорів №1/13РУ та №2/13РУ від 21.10.2013 передбачено, що зміни і доповнення до договору дійсні при умові, що вини оформлені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками усіх сторін. Всі зміни і доповнення та додатки до договору повинні бути оформлені належним чином та є його невід'ємними частинами. Всі виправленні по тексту договору мають юридичну силу тільки при взаємному їх завіренні представниками двох сторін в кожному конкретному випадку.

Так, матеріали справи не містять доказів укладення додаткових угод до вказаних договорів, чи внесення до тексту договорів змін, зокрема щодо платіжних реквізитів позивача. Більше того, представники обох сторін в судовому засіданні підтвердили, що з приводу зміни платіжних реквізитів позивача додаткових угод до договорів не укладалось.

А посилання апелянта на обізнаність відповідача щодо зміни банківських реквізитів шляхом укладання додаткових угод до інших договорів (т.1, а.с. 117) судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки вказана додаткова угода була підписана до договору № 1/14РУ, що не є предметом розгляду у даній справі; більш того, зі змісту вказаної додаткової угоди вбачається, що сторони вирішили внести зміни в п. 13 договору № 1/14РУ у зв'язку зі зміною банківських реквізитів (жодних інформації щодо того, що попередній рахунок був закритий дана угода не містить). А з урахуванням того, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо кількості банківських рахунків, які може мати юридична особа, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про обізнаність закриття банківського рахунку, який був зазначений у договорах №1/13РУ та №2/13РУ. А листування сторін після перерахування коштів на вказаний у договорі рахунок позивача, судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки не спростовує факту необізнаності сторони щодо зміни реквізитів контрагента саме станом на момент здійснення платежу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сплата відповідачем рахунків-фактур за реквізитами, зазначеними в договорах та рахунках фактурах, є належним виконанням умов договору щодо оплати поставленої продукції з урахуванням ч.2 ст. 614 ЦК України. А тому в даному випадку не підлягає застосування п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України".

Також судом апеляційної інстанції відхиляються доводи позивача щодо стягнення нарахованих інфляційних втрат, пені та 3% річних за договором 1/13РУ за прострочення оплати поставленого товару, що обґрунтовується наступним.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що покупець здійснює оплату за поставлений товар в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Розрахунки за поставлений товар здійснюється на підставі ст. 49 Бюджетного кодексу України з відтермінуванням платежу 14 календарних днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за товар здійснюються протягом двох банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування закупівлі на свій рахунок.

Статтею 49 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу.

Отже, умовами договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється лише після отримання відповідного бюджетного фінансування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано доказів прострочення відповідачем оплати товару після отримання бюджетного фінансування по спірним договорам. В той же час, з пояснень представника відповідача та матеріалів справи вбачається, що за вказаними договорами у 2013 році було відсутнє бюджетне фінансування, про що свідчить, зокрема, укладення між сторонами додаткової угоди до договору № 1/13РУ, якою фінансові зобов'язання відповідача за вказаним договором перенесено на 2014 рік у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Враховуючи викладене, оскільки умовами договору № 1/13РУ від 21.10.2013 не встановлено конкретного строку оплати отриманого товару, та визначено, що оплата здійснюється після отримання відповідного бюджетного фінансування, за відсутності доказів прострочення відповідачем оплати товару після отримання ним відповідного фінансування, відсутні підстави для стягнення вказаних нарахувань за договором №1/13РУ за період до 03.12.2014. Крім того, оскільки судом встановлено факт повної оплати відповідачем поставленої продукції за обома договорами, відсутні також підстави для стягнення штрафних санкцій за обома договорами за період після 02.12.2014.

Крім того, судом апеляційної інстанції відзначається, що додатковими угодами сторони продовжили фінансування за укладеними договорами на 2014 рік, та після ознайомлення з оригіналами яких, позивач не заперечував їх дійсність.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична торгівельна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 у справі № 910/13336/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 у справі № 910/13336/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13336/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку.

Повний текст постанови складено 17.06.2016.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк