ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.16 Справа № 904/2845/16

За позовом Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область

про стягнення збитків за користування земельною ділянкою

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від прокуратури: Слюсар Я.В.- посвідчення від 27.08.2012 № 001420

від позивача: Суслова А.В. - представник за дов. від 02.06.2016 вих.№7-1037/0/2-16

Зубченко О.О. - представник за дов. від 16.12.2015 вих.№ 6-2029/0/2-15

від відповідача: ОСОБА_5 - представник за дов. від 24.04.2014 № 324

від третьої особи: Суслова А.В. - представник за дов. від 02.06.2016 вих.№7-1037/0/2-16

СУТЬ СПОРУ:

Жовтоводська місцева прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення збитків за користування земельною ділянкою у розмірі 125637, 96 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що у відповідача на праві приватної власності перебуває автостоянка за адресою: АДРЕСА_2, однак, в порушення вимог земельного законодавства, відповідач за період з 28.12.2011 по 31.12.2014 користувався спірною земельною ділянкою без належно оформленого права користування нею. З огляду на викладене, керуючись Постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 № 284, позивачем здійснено розрахунок збитків за період з з 28.12.2011 по 31.12.2014, у вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 125637, 96 грн., які прокурор просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 18.05.2016.

10.05.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позову, оскільки розрахунок збитків, заявлених до стягнення, проведено на підставі рішень Вільногірської міської ради про плату за оренду землі. Розрахунок збитків, які розраховані як неодержаний дохід, фактично є орендною платою за землю, що не є збитками. Також, відповідач у відзиві на позов зазначив, що позивачем було пропущено строк позовної давності стосовно стягнення збитків у вигляді несплаченої орендної плати за період з 28.12.2011 по 31.03.2013.

У судовому засіданні 18.05.2016 представник відповідача висловив клопотання про залучення до участі у справі № 904/2845/16 Виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Представники прокуратури та позивача не заперечили проти задоволення вищевказаного клопотання.

Ухвалою суду від 18.05.2016 розгляд справи відкладено на 06.06.2016 та залучено до участі у справі Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

06.06.2016 від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначило, що відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, здійснював користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів, що призвело до заподіяння збитків у розмірі 125637, 96 грн.

У судовому засіданні 06.06.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача, відповідача та третьої особи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автостоянку за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, АДРЕСА_2, що виникло у останнього на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 32, виданий 10.08.1999 (арк. с. 14-15).

17.11.2003 між Вільногірською міською радою (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір), який зареєстровано в державному реєстрі земель, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 26.12.2003 за № 14 (арк. с.16-17).

Відповідно до п. 1 договору орендодавець згідно з рішенням Вільногірської міської ради від 13 листопада 2003 року № 455-20/XXIY "Про продовження п/п ОСОБА_1 терміну оренди земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, для обслуговування автостоянки" надає, а орендар - Приватний підприємець ОСОБА_1 приймає в користування земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_2 м. Вільногірська, згідно плану земельної ділянки. Земельна ділянка виділена у встановленому законом порядку. В оренду передається земельна ділянка площею 2308 кв. м. Земельна ділянка передається в оренду по акту прийому-передачі.

Договір укладається на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації в державному реєстрі земель. По закінченню терміну дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за місяць до його закінчення (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.4 договору встановлено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду, за актом прийому-передачі земельної ділянки.

17.11.2003 між позивачем та відповідачем було складено та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, згідно якого орендодавець передав в натурі, а орендар прийняв земельну ділянку загальною площею 2308 кв.м, розташовану за адресою: вул. Лен.Комсомолу, 53 (арк. с. 20).

Таким чином, з урахуванням п. 2.2 договору, строк дії договору оренди земельної ділянки від 17.11.2003 закінчився 26.12.2008.

Після закінчення строку дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки, строк його дії на новий термін не поновлювався. Докази повернення земельної ділянки відповідачем позивачеві за актом прийому-передачі у матеріалах справи відсутні.

Розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 06.12.2011, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для комерційного використання ОСОБА_1, рішенням Вільногірської міської ради від 27.12.2011 № 552-26/VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу ФОП ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, для комерційного використання" було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в оренду на 5 років спірну земельну ділянку. Також, покладено обов'язок на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 оформити у встановленому чинним законодавством порядку договір оренди земельної ділянки (арк. с. 21).

У листі від 02.07.2013 вих.№ 27-1154/0/2-13, у зв'язку із невиконанням відповідачем рішення Вільногірської міської ради від 27.12.2011 № 552-26/VI, позивач пропонував терміново укласти договори оренди земельної ділянки та здійснити державну реєстрацію права оренди (арк. с. 35). Відповідач залишив даний лист без відповіді.

Рішенням Виконавчого комітету Вільногірської міської ради (далі - третя особа) від 10.07.2013 №275/0/7-13 «Про створення тимчасової комісії по визначенню розмірів та відшкодуванню збитків Вільногірській міській раді Дніпропетровської області за користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1В.» було створено тимчасову комісію щодо визначення розмірів та відшкодування збитків Вільногірській міській раді Дніпропетровської області Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою площею 0,2193 га, розташованою по АДРЕСА_2 та зобов'язано комісію скласти акт по визначенню розмірів збитків Вільногірській міській раді за користування ФОП ОСОБА_1 земельною ділянкою, зазначеною у п. 1 цього рішення, та подати його на затвердження виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (арк. с. 49).

Листом від 20.08.2013 № 1781 ФОП ОСОБА_1 було надіслано рішенням Виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 10.07.2013 № 275/0/7-13 (арк. с. 36).

18.02.2014 листом № 302 відповідача було запрошено на засідання тимчасової комісії по визначенню розмірів та відшкодування збитків Вільногірській міській раді за користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2, м. Вільногірськ (арк. с. 38).

21.03.2014 відповідач листом від 20.03.2014 повідомив позивача про неможливість бути присутнім на засіданні комісії та просив дане засідання без його участі не проводити (арк. с. 39).

15.04.2014 відповідача повторно було запрошено листом № 722 на засідання тимчасової комісії по визначенню розмірів та відшкодування збитків Вільногірській міській раді за користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2, м. Вільногірськ (арк. с. 40).

18.04.2014 тимчасовою комісією було складено акт визначення збитків, завданих Вільногірській міській раді Дніпропетровської області від неодержання доходу за користування земельною ділянкою площею 2193 кв. м, розташованою на АДРЕСА_2 (автостоянка) Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Акт, арк. с. 44). Відповідач на засідання тимчасової комісії не з'явився.

Розмір орендної плати за землю встановлювався рішеннями Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 27.12.2011 № 521-26/24/VІ, від 24.05.2012 № 784-35/VІ та від 21.12.2012 № 1096-46/VІ (арк. с. 22-32).

Згідно з витягом від 21.02.2012 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 у м. Вільногірську, нормативно грошова оцінка земельної ділянки склала 463731, 78 грн. (арк. с. 48).

Відповідно до витягу від 18.12.2013 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 у м. Вільногірську, нормативно грошова оцінка земельної ділянки за 1 кв. м. склала 455, 41 грн. (арк. с. 48). Таким чином, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,2193 га становить 998714, 13 грн. (арк. с. 47).

Згідно із Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, комісією, створеною рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 10.07.2013 № 275/0/7-13, комісією здійснено розрахунок збитків, завданих ФОП ОСОБА_1 протягом періоду з 28.12.2011 по 31.12.2013, внаслідок неодержання доходу за користування земельною ділянкою у розмірі 125637, 96 грн. (арк. с. 44-46).

21.05.2014 відповідача листом № 956 було повідомлено про можливість добровільного відшкодування збитків у розмірі 125637, 96 грн. у місячний термін (арк. с. 42). Дане повідомлення було отримано відповідачем 27.05.2014, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа (арк. с. 43). Відповідач залишив вищевказане повідомлення без розгляду, що й стало причиною звернення прокурора із даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

За приписами ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Факт фактичного використання відповідачем без правовстановлюючих документів, а саме без договору оренди земельної ділянки площею 0, 2193 га за адресою: АДРЕСА_2, на який знаходиться належне відповідачу нерухоме майно, в період, зазначений в Акті, підтверджується матеріалами справи, не оспорюється та визнається відповідачем.

Згідно із ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. При цьому для стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) також необхідним є встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. У відповідності до ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

За приписами ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам відповідно до ст.157 ЗК України здійснюють в тому числі, юридичні особи, які використовують земельні ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 (далі Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Відшкодуванню згідно з п. 3 Порядку підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаним доходом є дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно п. 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Відповідно до п. 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

На цих підставах суд дійшов висновку, що розмір збитків при використанні земель без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) земельної ділянки, дорівнює сумі, яка могла б надійти до місцевого бюджету у разі, якщо б зазначений договір був укладений між орендарем та орендодавцем. Розмір збитків нараховується на підставі даних нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно Акту від 18.04.2014, затвердженому рішенням Виконкому Вільногірської міської ради № 200/0/7-14 від 07.05.2014, яке не оскаржено, не скасовано та є чинним, відповідачем нанесено територіальній громаді м. Вільногірськ в особі Вільногірської міської ради збитки у вигляді неодержаного доходу у розмірі 125637, 96 грн. Перевіривши арифметично вказаний розрахунок, суд дійшов висновку, що його зроблено у відповідності до формули, визначеної Порядком, з урахуванням конкретної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також з урахуванням часткового здійснення відповідачем оплати земельного податку за землю.

На підставі змістовного аналізу рішення Вільногірської міської ради від 27.12.2011 № 552-26/VI, суд дійшов висновку, що саме на відповідача було покладено обов'язок щодо здійснення певних дій для укладання договору оренди (оформити у встановленому чинним законодавством порядку договір оренди земельної ділянки).

Оскільки відповідачем не виконано зазначене рішення міської ради, що й потягло за собою збитки для позивача у вигляді неодержаного прибутку (втрачена вигода), слід дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення позову на підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Водночас відповідач ФОП ОСОБА_1 у порушення приписів ст. 1166 ЦК України та ст. 33 ГПК України не довів належними і допустимими доказами того, що не укладання ним договору оренди виникло не з його вини, і що він прийняв всі передбачені чинним законодавством заходи для прискорення цього процесу, в т.ч. оскаржував дії та/або бездіяльність органів державної влади та місцевого самоврядування.

З викладеного вбачається, що неукладання договору оренди і неотримання відповідно позивачем орендної плати у встановленому законодавством розмірі, тобто виникнення в нього збитків, виникло у зв'язку з бездіяльністю відповідача, який був зобов'язаний виконати певні дії, тобто наявна його вина у правопорушенні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків) наявні усі елементи складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вина).

Аналогічна правова позиція щодо стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у разі зволікання землекористувача в укладенні договору оренди земельної ділянки на підставі ст.1166 ЦК України викладена у постановах Верховного суду України від 28.01.2015 у справі №5023/3993/12 (5023/9057/11), від 03.06.2015 у справі №904/4338/14, від 01.07.2015 у справі № 916/3311/14, які згідно приписів ст.111-28 ГПК України є обов'язковими для застосування всіма судами.

У відзиві на позовну заяву, відповідачем заявлено клопотання про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення збитків в у розмірі 125637, 96 грн. за період з 28.12.2011 по 31.12.2013.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Пунктом 5 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Згідно із Рішенням № 3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційного Суду України представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов'язки.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» зазначено, що згідно з частиною другою статті 29 ГПК у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах громадянина зазначений орган чи громадянин набуває статусу позивача, а в разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Відповідно до п.4.1 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Тобто, прокурор, як представник держави в особі відповідного органу може бути наділений лише правами, належними особі, яку він представляє.

Рішенням Вільногірської міської ради від 27.12.2011 № 552-26/VI «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу ФОП ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, для комерційного використання", розглянувши заяву ФОП ОСОБА_1 від 06.12.2011, вирішено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1: оформити у встановленому чинним законодаством порядку договір оренди земельної ділянки (арк. с. 21). Проте, договір оренди земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 не укладено.

Тобто, саме з 28.12.2011 (з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок) позивачеві стало відомо про його порушене право, в розумінні статті 261 ЦК України. Крім того, саме з 28.12.2011 позивачем здійснено розрахунок збитків за користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор в інтересах позивача звернувся до суду 13.04.2016, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області (арк. с. 3).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищезазначене, заяву відповідач про застосування строків позовної давності, вимоги ст. 257 ЦК України та встановлення судом 11.09.2011 як дати виникнення обов'язку відповідача, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків за користування земельною ділянкою у розмірі 125637, 96 грн. підлягає частковому задоволенню у розмірі 51891, 52 грн. за період з 13.04.2013 по 31.12.2013.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача збитків у сумі 73746, 44 грн. за період з 28.12.2011 по 12.04.2013 не підлягає задоволенню як така, що пред'явлена за межами строку позовної давності в три роки, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Водночас, слід зазначити, що ані прокурором, ані позивачем не заявлялося клопотання про визнання судом поважними причин пропуску позовної давності в порядку ч. 5 ст. 267 ЦК України.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник мас певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Щодо заперечень відповідача стосовно порушення вимог законодавства під час засідання комісії по визначенню збитків, слід зауважити, що відповідне рішення (акт) комісії, та рішення органу місцевого самоврядування щодо затвердження вказаного акту, Відповідачем в установленому законом порядку не оскаржені, та є чинними на час розгляду даного спору.

Також, не приймаються судом до уваги заперечення відповідача щодо відсутності його вини у заподіянні збитків, судом до уваги не приймаються, адже матеріали справи не містять доказів в підтвердження вчинення відповідачем достатніх дій, спрямованих на укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташовано належний йому об'єкт нерухомості, в той час як з боку позивача були вжиті відповідні, передбачені законом заходи, спрямовані оформлення землекористування.

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає заявлені, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь Прокуратури Дніпропетровської області пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 778, 37 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51700, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Варена, 15; ідентифікаційний код 21929734) збитки від неодержання доходу за користування землею у розмірі 51891, 52 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (51700, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Прокуратури Дніпропетровської області (49044, м. Дніпропетровськ, пр. Д. Яворницького, 38; ідентифікаційний код 02909938; МФО 820172, розрахунковий рахунок 0291 в ДКСУ у м. Київ) витрати зі сплати судового збору у сумі 778, 37 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.06.2016

Суддя В.І. Ярошенко