ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016р. Справа№ 914/949/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-роздрібна компанія «Євротек», м. Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Городок, Львівська область,

про стягнення 8 436,55 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Голдак І.С.-представник

від відповідача: ОСОБА_3-представник

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8 436,55 грн.

Ухвалою від 08.04.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 26.04.2016 р. В судовому засіданні 26.04.16р., з підстав викладених в ухвалі, розгляд справи відкладався на 17.05.16р. Ухвалою від 17.05.16р. розгляд справи відкладено до 31.05.16р. Ухвалою від 31.05.16р. розгляд справи відкладено на 07.06.16р. Ухвалою від 07.06.16р. відкладено до 14.06.16р. В судовому засіданні оголошено перерву до 15.06.16р. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав частково, просить суд задоволити позовні вимоги, які обґрунтовує наступним. На підставі договору суборенди Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» надане в суборенду нежитлове приміщення Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1. Однак, відповідач належним чином не виконав умови договору в частині сплати суборендної плати, у зв»язку з чим допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 4 833,17 грн.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзив та витребуванні судом документи подав, вимоги ухвал суду виконав частково, проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. ФОП ОСОБА_1 належним чином виконував своїх обов»язки, відповідно до умов договору суборенди, а вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості є безпідставною, адже в січні 2015 року вказаний договір суборенди сторонами достроково припинено. Також відповідач зазначає, що в січні 2015 року останнім було повернуто орендареві ключі від данного приміщення і тому з цього моменту користуватися приміщенням ФОП ОСОБА_1 не міг, адже фактичного доступу до нього не мав.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВО-РОЗДРІБНА КОМПАНІЯ «ЄВРОТЕК» (надалі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, орендар) 29.07.2013 року укладено договір суборенди №ГО-062-25, згідно з яким в суборенду відповідачу було надане нежитлове приміщення (надалі - приміщення), розташоване на другому поверсі супермаркету «Арсен» на проспекті Чорновола,93 у м.Львові (а.с.10-21).

31.07.2013 року приміщення було передане відповідачу для проведення облаштувальних робіт за Актом приймання приміщення для проведення облаштувальних робіт (а.с.30).

Для використання за цільовим призначенням приміщення було передане відповідачу на підставі Акта прийому-передачі від 12.08.2013 року (а.с.31).

06.06.2014 року між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Договору суборенди №ГО-062-25 від 29.07.2013 року (а.с.32).

Згідно п.3.1 договору, відповідач зобов»язався вносити суборенду плату у розмірі, погодженому в додатку 3 до цього договору. У п.1 додатку 3 до договору з урахуванням умов додаткової угоди №1 від 06.06.2014 року встановлено, що з 01.07.2014 року суборендна плата разом з ПДВ без врахування індексації становить 266,02 грн. за 1 (один) повний календарний місяць.

Пунктом 3.2 договору передбачено зобов»язання відповідача відшкодовувати позивачу витрати, пов»язані з експлуатацією і утриманням супермаркету, які включають частину видатків позивача на загальну охорону супермаркету; прибирання місць загального користування супермаркету і прилеглої до нього території; вивезення твердих побутових відходів; теплопостачання; обслуговування систем кондиціювання та вентиляції; витрати, пов»язані з експлуатацією ескалаторів та ліфтів (якщо супермаркет обладнаний ескалатором та/або ліфтами), систем протипожежної сигналізації та пожежегасіння; обслуговування автомобільної стоянки біля супермаркету, а також інші необхідні витрати на експлуатацію та/або утримання супермаркету (надалі - експлуатаційні витрати).

Розмір експлуатаційних витрат, які підлягають відшкодуванню, погоджений сторонами в додатку №3, пунктом 5 встановлено зобов»язання відповідача відшкодувати позивачу за 1 повний календарний місяць експлуатаційні витрати в розмірі 258,16 грн. в т.ч. ПДВ.

Підпунктом 3.7.1 пункту 3.7 договору встановлено, що внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат здійснюється щомісяця авансом не пізніше 20-го числа місяця, що передує оплачуваному.

Як вказує позивач, відповідачем не була внесена суборендна плата і не відшкодовані експлуатаційні витрати за лютий, березень, квітень, травень та червень 2015 року, щодо яких йому були виставлені такі рахунки:

Рахунок №156 від 13.01.2015 року на загальну суму 782,61 грн. (в т.ч. ПДВ), з яких 524,45 грн. - суборендна плата з врахуванням індексації за лютий 2015 року, 258,16 грн. - відшкодування експлуатаційних витрат за лютий 2015 року (а.с.33);

Рахунок №24137 від 13.02.2015 року на загальну суму 1 093,50 грн. (в т.ч. ПДВ), з яких 835,34 грн. - суборендна плата з врахуванням індексації за березень 2015 року, 258,16 грн. - відшкодування експлуатаційних витрат за березень 2015 року (а.с.34);

Рахунок №25453 від 13.03.2015 року на загальну суму 975,51 грн. (в т.ч. ПДВ), з яких 717,35 грн. - суборендна плата з врахуванням індексації за квітень 2015 року, 258,16 грн. - відшкодування експлуатаційних витрат за квітень 2015 року (а.с.35);

Рахунок №26411 від 13.04.2015 року на загальну суму 1 038,13 грн. (в т.ч. ПДВ), з яких 779,97 грн. - суборендна плата з врахуванням індексації за травень 2015 року, 258,16 грн. - відшкодування експлуатаційних витрат за травень 2015 року (а.с.36);

Рахунок №27584 від 12.05.2015 року на загальну суму 943,42 грн. (в т.ч. ПДВ), з яких 685,26 грн. - суборендна плата з врахуванням індексації за червень 2015 року, 258,16 грн. - відшкодування експлуатаційних витрат за лютий 2015 року (а.с.37).

Відповідно до п.3.7 договору, граничні дати виконання вказаних вище зобов»язань:

20.01.2015 року - гранична дата внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за лютий 2015 року

20.02.2015 року - гранична дата внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за березень 2015 року

20.03.2015 року - гранична дата внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за квітень 2015 року

20.04.2015 року - гранична дата внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за травень 2015 року

20.05.2015 року - гранична дата внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за червень 2015 року.

Проте розрахунки за лютий-червень 2015 року станом на момент звернення з позовом відповідачем не здійсненні, що підтверджується довідкою банку АТ «Укрексімбанк» від 22.02.2016 року №1497/05/к (а.с.38).

Отже, заборгованість по суборенд ній платі відповідача перед позивачем становить - 4 833,17 грн.

Відповідно до п.11.3 договору за кожний день прострочення внесення суборендної плати та/або інших платежів, передбачених цим договором, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу. Разом з тим, пункт 11.5 договору передбачає право позивача стягнути з відповідача штраф за прострочення внесення суборендної плати та/або інших платежів більш ніж на 20 днів. Таким чином, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ нараховується позивачем за перші 20 днів прострочення виконання грошових зобов»язань. Пеня, нарахована відповідно до п.11.3 договору за перші 20 календарних днів прострочення виконання зобов»язання з внесення суборендної плати та відшкодування експлуатаційних витрат за період з лютого по червень 2015 року становить 139,20 грн.

Пунктом 11.5 договору встановлено право позивача стягнути з відповідача штраф у розмірі 20% від простроченої суми у випадку, якщо прострочення внесення суборендної плати та/або інших платежів, передбачених цим договором, перевищує 20 календарних днів. Штраф, нарахований позивачем станом на 15.02.2016 року, відповідно до п.11.5 договору за прострочення більш ніж на 20 календарних днів виконання зобов»язання з внесення суборендної плати, відшкодування експлуатаційних витрат за період з лютого по червень 2015 року становить 966,63 грн.

Пунктом 11.6 договору встановлено право позивача стягнути з відповідача штраф у розмірі 30% від простроченої суми у випадку, якщо прострочення внесення суборендної плати та/або інших платежів, передбачених цим договором, перевищує 40 календарних днів. Штраф, нарахований позивачем станом на 15.02.2016 року, відповідно до п.11.6 за прострочення більш ніж на 40 календарних днів виконання зобов»язання з внесення суборендної плати, відшкодування експлуатаційних витрат за період з лютого по червень 2015 року становить - 1 499,95 грн.

Крім того, позивачем за період з лютого по червень 2015 року нараховано заборгованість з врахуванням інфляційних втрат в розмірі - 916,78 грн., а також 3% річних - в розмірі 130,82 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов договору не оплатив позивачу виконані роботи. Відтак, ТзОВ «ТОРГОВО-РОЗДРІБНА КОМПАНІЯ «ЄВРОТЕК» звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 8 436,55 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем, розмір боргу не змінився.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір суборенди №ГО-062-25 від 29.07.2013 року (а.с. 10-21), у зв'язку з чим набули взаємних прав і обов'язків.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п.1.1. договору, орендар зобов»язується передати, а суборендар зобов»язується прийняти у строкове, платне володіння та користування нежитлове приміщення, розташоване на 2 поверсі в супермаркеті, що знаходиться за адресою: Україна, м.Львів, проспект Чорновола,3.

Однак, порушуючи умови договору в частині сплати орендної плати, за період з лютого по червень 2015 року відповідач допустив заборгованість перед позивачем в розмірі 4 833,17 грн.

Відповідач не визнає вказану заборгованість, оскільки стверджує, що договір суборенди був укладений з порушенням норм законодавства, а саме, що позивач не підтвердив документально своє право на передання приміщення в суборенду. Однак, у п.1.3 даного договору позивач надав відповідачу гарантію правомірності надання приміщення в суборенду. Правомірність дій позивача підтверджується також пп.6.1.4 п.6.1 договору оренди №ТРК0051/0-12 від 26.07.2012 року, укладеного між позивачем та власником приміщення - ПП «Буд-ритейл 7» (а.с.88-91), відповідно до умов якого позивачу надано право без окремої згоди орендодавця (власника) передавати визначений цим договором об»єкт суборенди в суборенду іншим особам.

Також відповідач стверджує, що в січні 2015 року повернув позивачу ключі від нежитлового приміщення, тому з цього моменту користуватися ним не міг, а від підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення орендар відмовився, тому, враховуючи п.2.5.1 та п.2.5.5 договору суборенди, позивач погодився з умовами дострокового припинення договору суборенди №ГО-062-25.

Суд не може погодитися з таким твердженням відповідача та зазначає, що, виконуючи умови договору, процес повернення приміщення мав відбуватися в такому порядку: акт приймання-передачі підписується сторонами після того, як звільнене від майна відповідача приміщення позивач обстежить та прийме від нього ключі. Проте, станом на даний час, у приміщенні, яке відповідач винаймав, знаходиться майно останнього. Доступ до приміщення відповідачу був обмежений на підставі п.11.4 договору суборенди. А щодо спливу строку дії договору судом встановлено, що додатковою угодою №1 від 06.06.2014 року строк основного договору суборенди продовжено до 30.06.2015 року, відтак, строк суборенди закінчився 30.06.2015 року. Будь-яких інших доказів дострокового розірвання договору суборенди та інших актів щодо повернення приміщення суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов'язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно абзацу 1 пункту 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання

Тому, на підставі п.11.3 договору позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 139,20 грн.

Згідно абзацу 2 пункту 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Крім того, на підставі п.11.5 договору позивачем нараховано штраф в розмірі 20%, якщо прострочення внесення суборендної плати та/або інших платежів, передбачених цим договором, перевищує 20 календарних днів - 966,63 грн.

На підставі п.11.6 договору позивачем нараховано штраф в розмірі 30%, якщо прострочення внесення суборендної плати та/або інших платежів, передбачених цим договором, перевищує 40 календарних днів - 1 499,95 грн.

Щодо нарахування штрафу суд зазначає наступне.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, як встановлено судом, відповідач допустив прострочення сплати заборгованості більше ніж на 40 днів, відтак штраф слід нараховувати відповідно до п.11.6 договору. Тому нарахування штрафу в розмірі 20% є безпідставним в розумінні статті 61 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також позивачем за період з лютого по червень 2015 року нараховано заборгованість з врахуванням інфляційних втрат в розмірі - 916,78 грн., а також 3% річних - в розмірі 130,82 грн.

Враховуючи вищевикладене, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу в розмірі 7 469,92 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу, позовні вимоги не спростував.

Враховуючи, що позивачем представлено не достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, не подав доказів погашення боргу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 8 436,55 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 11 ЦК України, ст. ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (81500, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки - НОМЕР_1, реєстраційний номер ФОП в ЄДР - 9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-роздрібна компанія «Євротек» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, 359, ) заборгованість в розмірі 7 469,92 грн., з яких: 4 833,17 грн. (чотири тисячі вісімсот тридцять три грн. 17 коп.) основний борг, 139,20 грн. (сто тридцять дев»ять грн. 20 коп.) пеня за перші двадцять днів прострочення виконання грошових зобов»язань, 1 449,95 грн. (одна тисяча чотириста сорок дев»ять грн. 95 коп.) штраф в розмірі 30% за прострочення виконання грошових зобов»язань більш ніж на сорок календарних днів, 916,78 грн. (дев»ятсот шістнадцять грн. 78 коп.) втрат від інфляції, 130,82 грн. (сто тридцять грн. 82 коп.) три проценти річних, а також 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено та підписано 16.06.2016 р.

Суддя Горецька З. В.