ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року Справа № 916/4874/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого,судді Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Вовка І.В. Гончарука П.А.
за участі представників: позивача: відповідача: Коновалов Д.О. Добренко Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"
на рішення та постановуГосподарського суду Одеської області від 08 лютого 2016 року Одеського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2016 року
у справі№ 916/4874/15
за позовомдержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)
додержавного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"
про стягнення 9 187 282,89 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 р. позивач звернувся до господарського суду із позовом (з урахування заяви про збільшення позовних вимоги) до державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" про стягнення 7 861 859, 52 грн основного боргу, 1 251 435, 73 грн пені та 73 987, 64 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.02.2016 (суддя - Рога Н.В.) позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 7 861 859, 52 грн боргу, 1 251 435, 73 грн пені, 73 987,64 грн 3% річних та судовий збір.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду 06.04.2016 (головуючий - Принцевська Н.М., судді - Діброва Г.І., Лисенко В.А.) рішення Господарського суду Одеської області від 08.02.2016 скасовано частково.

Позов про стягнення з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" 1 251 435, 73 грн пені, 73 987,64 грн 3 % річних задоволено частково.

Стягнуто з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" на користь ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 1 195 069,28 грн пені та 71 884,71 грн 3 % річних.

У позові ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" про стягнення з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" 56 366,45 грн пені та 3 % річних в розмірі 2 102,93 грн відмовлено.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 08.02.2016 залишено без змін.

Стягнуто з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" на користь ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" судовий збір за подання позовної заяви.

Стягнуто з позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове, яким відмовити в позові.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2014 між ДП "АМПУ" (сервітуар) та ДП "ІЗМТП" (сервітуарій) було укладено договір про встановлення сервітуту нерухомого майна № 56-П-ІЗФ-14, предметом якого є встановлення сервітуту нерухомого майна, а саме обмежене платне строкове право користування сервітуарієм майном (об'єктами нерухомого майна), яке є державною власністю, знаходиться в господарському віддані сервітуара та обліковується на окремому балансі Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Ізмаїльського морського порту). Сервітут полягає у наданні сервітуаром сервітуарію права користування об'єктом сервітуту, необхідним для здійснення сервітуарієм навантажувально-розвантажувальних робіт через причали з використанням причальної інфраструктури тощо. Виключний перелік майна визначено у додатку № 1 до договору, що є невід'ємною його частиною.

Пунктом 4.1.5. договору встановлено, що сервітуарій зобов'язаний вносити плату за весь час користування майном в порядку та у строки, встановлені розділом 2 договору.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2., 2.4. договору плата за сервітут визначена у розрахунку ставки сервітуту (додаток № 2 до договору), який є його невід'ємною частиною. Оплата за цим договором здійснюється сервітуарієм у безготівковій формі щомісячно у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього договору, на підставі виставленого сервітуаром рахунку. Сервітуарій щомісячно протягом 10 календарних днів з моменту отримання розрахунку, оформленого сервітуаром у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", здійснює оплату.

Додатком № 1 від 29.12.2014 до договору визначено перелік об'єктів сервітуту, якими є причали Ізмаїльського морського порту № № 4-8, 12-14, 16-26, а додатком № 2 від 29.12.2014 до договору, з урахуванням додаткових угод № № 1, 2 до договору, був встановлений розрахунок ставки плати за сервітут в розмірі 655 154,96 грн.

У пунктах 5.1., 5.2. договору сторони погодили, що він набирає чинності з 01.01.2015 і діє до 31.12.2015 включно. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

На виконання умов договору, ДП "АМПУ" виставило ДП "ІЗМТП" рахунки, які разом з податковою накладною були направленні та отриманні відповідачем, що підтверджується відміткою уповноваженої посадової особи відповідача на поштових повідомленнях та маршрутних аркушах.

Проте, відповідач вказані документи не підписав, рахунки не оплати та повернув їх на адресу позивач із посиланнями на те, що договір про встановлення сервітуту нерухомого майна у встановленому порядку не зареєстрований.

25.09.2015 ДП "АМПУ" на адресу відповідача надіслало вимогу про оплату заборгованості, однак остання була залишена без задоволення.

Оскільки відповідач умови договору не виконав, позивач просить стягнути з відповідача 7 861 859, 52 грн основного боргу, 1 251 435, 73 грн пені та 73 987, 64 грн 3% річних.

Відповідно до Статуту адміністрація є державним комерційним підприємством, зареєстрованим відповідно до чинного законодавства України.

За ч. 2 ст. 74 ГК України та п. 4.2 Статуту адміністрації майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. В будь-якому разі усе майно, що знаходиться в розпорядженні адміністрації, належить до державного майна.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про морські порти України" встановлено, що власники та/або користувачі технологічно пов'язаних об'єктів портової інфраструктури зобов'язані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обов'язки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ст. 403 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи і було встановлено судом, укладений між сторонами договір про встановлення сервітуту нерухомого майна № 56-П-ІЗФ-14 був підписаний повноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень і заперечень та завірений печатками сторін.

За ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить і ст. 526 ЦК України.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, то місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача 7 861 859, 52 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У випадку затримки оплати за сервітут сервітуарій на вимогу сервітуара сплачує останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, 3% річних, а також пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості (п. 6.5. договору).

Отже, суди прийшли до правомірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних та пені, однак апеляційний суд здійснивши їх перерахунок прийшов до обґрунтованого висновку про часткове їх задоволення, а саме стягнув з відповідача 1 195 069,28 грн пені, 71 884,71 грн 3 % річних та частково скасував рішення місцевого суду в цій частині.

Доводи відповідача в касаційній скарзі про те, що позивачем не було здійснено державну реєстрацію права користування на об'єкт сервітуту за договором та його посилання на Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не спростовують наведеного судами і не можуть бути підставами для відмови у позові.

Не доведено відповідачем в касаційній скарзі і порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, адже сторони були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи у апеляційному судді, а подані клопотання про відкладення розгляду справи є необгрунтованими та причини, вказані в них, не доведені належним чином.

Решта доводів касаційної скарги також не можуть бути підставою для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки не спростовують доводів суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка за приписами статті 1117 ГПК України, знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 08 лютого 2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06 квітня 2016 року у справі за № 916/4874/15 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 08 лютого 2016 року

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя І. Вовк
Суддя П. Гончарук