КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа№ 925/1368/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мартюк А.І.

Баранця О.М.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального проектно - виробничого архітектурно - планувального підприємства ,,Облархбюро"

на рішення господарського суду Черкаської області від 29.12.2015р.

у справі № 925/1368/15 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Комунального проектно - виробничого архітектурно - планувального підприємства ,,Облархбюро"

до 1) Золотоніської районної ради Черкаської області

2) Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Черкаська обласна рада

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Комунальне проектно-виробниче архітектурно-планувальне підприємство ,,Облархбюро" (далі - позивач) звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Золотоніської районної ради Черкаської області (далі - відповідач 1) та Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - відповідач 2) про визнання права власності на гараж на два машиномісця загальною площею 39,30 кв.м., який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5, м. Золотоноша, Черкаська область.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 04.09.2015р. до участі у справі залучено Черкаську обласну раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.10.2015р. прийнято до розгляду позов третьої особи - Черкаської обласної ради до Золотоніської районної ради Черкаської області та Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання права власності на гараж на два машиномісця загальною площею 39,30 кв.м., який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5, м. Золотоноша, Черкаська область, та залучено Черкаську обласну раду до участі у справі в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29.12.2015р. у позові позивачу відмовлено повністю, у позові третій особі з самостійними вимогами на предмет спору відмовлено повністю.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини, положення ЦК України, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у даній справі та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 29.12.2015р. у справі № 925/1368/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи, а порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвело до прийняття неправильного рішення. Так, скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме, розглянуто справу за відсутності позивача, якого не було належним чином повідомлено про розгляд справи, та безпідставно керувався нормами ЦК України, оскільки прийняття гаражу та введення його в експлуатацію проведено 25.11.2003р., а Цивільний кодекс України набрав чинності лише 01.01.2004р.

На адресу суду відповідачі 1 та 2 надіслали відзиви на апеляційну скаргу, в яких заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р. апеляційну скаргу Комунального проектно - виробничого архітектурно - планувального підприємства ,,Облархбюро" прийнято до провадження та призначено її розгляд на 22.03.2016р.

22.03.2016р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача 2 про розгляд справи у відсутності його представника.

Ухвалою суду від 22.03.2016 розгляд скарги у справі відкладено на 18.04.2016 у зв'язку з необхідністю витребування від позивача та третьої особи документів (відомостей), необхідних для вирішення спору, на підставі ст. 77 ГПК України.

18.04.2016 на адресу суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, а саме: копія розпорядження від 17.06.1988 № 88-р виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів; копія виписки з наказу по Головному управлінні архітектури та містобудування від 20.06.1988; копія виписки з протоколу № 12 від 24.08.1988; копія розпорядження від 03.11.1997 № 449; копія наказу; копія Статуту державного комунального проектно - виробничого архітектурно - планувального підприємства ,,Облархбюро"; копія довідки про балансову належність гаражів на два бокси, який знаходиться за адресою: м. Золотоноша, вул. Садовий проїзд, 5.

Однак, крім розпорядження від 03.11.1997 № 449, документів, витребуваних ухвалою суду від 22.03.2016, позивачем не надано, як і не надано письмових пояснень щодо причин їх неподання.

Третьою особою вимоги ухвали суду від 22.03.2016 не виконано, витребувані документи (відомості не надано), письмових пояснень щодо причин невиконання ухвали суду також не надано.

У судовому засіданні 18.04.2016 оголошено ухвалу про відкладення розгляду апеляційної скарги на 28.04.2016 та повторно зобов'язано позивача та третю особу виконати вимоги ухвали суду від 22.03.2016.

27.04.2016 протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів проведено зміну суддів Жук Г.А., Мальченко А.О. на суддів Мартюк А.І., Баранця О.М., у зв'язку із перебуванням суддів Жук Г.А., Мальченко А.О. у відпустці.

Ухвалою від 28.04.2016 справу № 925/1368/15 за апеляційною скаргою Комунального проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства ,,Облархбюро" на рішення господарського суду Черкаської області від 29.12.2015 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г. (доповідач), судді: Мартюк А.І., Баранець О.М.

28.04.2016 від позивача та третьої особи надійшли витребувані ухвалою суду документи.

У судовому засіданні 28.04.2016 оголошено ухвалу про відкладення розгляду апеляційної скарги на 30.05.2016 у зв'язку зі зміною складу колегії суддів на підставі ст. 77 ГПК України.

Ухвалою суду від 30.05.2016 розгляд скарги у справі № 925/1368/15 відкладено на 13.06.2016 за клопотанням представника позивача на підставі ст. 77 ГПК України. Зазначеною ухвалою зобов'язано відповідача 1 надати суду для огляду в судовому засіданні оригінал викопіровки з будівельного кварталу № 201 на присадибний участок № 5 по вул. 50-річчя Жовтня в м. Золотоноша, виготовлений 31.08.1972.

В судовому засіданні 13.06.2016 представником відповідача 1 надано суду для огляду витребувані документи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача 1 та представник третьої особи заперечили проти доводів апеляційної скарги. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином ухвалою суду від 30.05.2016, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення № 084. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача 2 про розгляд справи у відсутності його представника.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів, враховуючи належне повідомлення відповідача 2 про час та місце розгляду скарги та його заяву про розгляд справи у відсутності представника, вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача 2 та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на такі обставини.

27 січня 1970 року виконавчим комітетом Золотоніської міської ради депутатів трудящих (т. 1, а.с. 12) було прийнято рішення № 9/17 ,,Про виділення земельної ділянки технічному бюро районної архітектури під будівництво авто гаража", яким було дозволено технічному бюро районної архітектури замовити проектно-кошторисну документацію на будівництво автогаража на земельній ділянці комбінату комунальних підприємств згідно вказівки архітектора міста.

03.11.1997 розпорядженням голови Черкаської обласної державної адміністрації було створено Комунальне проектно - виробниче архітектурно - планувальне підприємство ,,Облархбюро".

У відповідності до розділу 1 Статуту Комунального проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства ,,Облархбюро" (т.1, а.с. 26), позивач є підприємством обласної комунальної власності та правонаступником прав і обов'язків комунального проектно - виробничого архітектурно - планувального підприємства ,,Облархбюро".

Пунктом 4.2 Статуту закріплено, що майно підприємства є обласною комунальною власністю і належить йому на правах повного господарського відання, закріпленого договором на закріплення майна, що перебуває в обласній комунальній власності.

05 жовтня 2003 року Золотоніським відділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації на користь позивача був виготовлений технічний паспорт на гараж ,,б", який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5, м. Золотоноша (т.1, а.с. 13-18). Спірний гараж на схемі техпаспорта (т.1, а.с. 14) заштриховано.

Як зазначає позивач, спірний гараж збудовано ним у період 1971-1995 років і його площа становить 39,30 кв.м., як вказано у акті державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, господарський та побутових споруд, садового будинку в експлуатацію, датованого 25.11.2003р. (т.1, а.с.19).

Крім того, як вказує позивач, у 2003 році спірний гараж було тимчасово передано ним у користування Золотоніської райдержадміністрації за проханням голови Золотоніської РДА від 22.10.2003 року, який просив здійснити тимчасовий обмін 2-х гаражів для легкових автомобілів, які належать КП ,,Облархбюро" та знаходяться у дворі районної ради на 1 гараж на 2 автомобілі на території управління сільського господарства і продовольства (по вул. Суворова, 8а), в якому в даний час знаходиться група КП ,,Облархбюро".

В подальшому, як вказує позивач, у листопаді 2014 року гараж по вул. Суворова, 8а позивач повернув на вимогу Золотоніської райдержадміністрації, а спірний гараж по вул. Садовий проїзд, 5 залишився у протиправному володінні Золотоніської РДА (т.1, а.с.21).

27.01.2015 позивач направив Золотоніській районній раді претензію про повернення гаражу на два машиномісця, який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5 в м. Золотоноша та належить позивачу на праві власності.

05.03.2015 позивач звернувся з претензією до Золотоніської районної державної адміністрації про повернення вищевказаного гаражу.

За доводами позивача, всі його звернення з приводу повернення спірного гаражу на 2 машиномісця залишилися без задоволення, з чого і виник спір.

З огляду на викладене, позивач просить визнати його право власності на гараж на два машиномісця загальною площею 39.30 кв.м., який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5 в м. Золотоноша, зокрема, на підставі ст. 392 ЦК України, оскільки через фактичне володіння гаражем і невизнання прав на гараж за КПВАПП ,,Облархбюро" з боку відповідачів у справі, позивач не має можливості оформити та реалізувати свої права власника нерухомого майна.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач 1 зазначав, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1991 № 311 ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною) власністю", рішення виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 26.02.1992 № 23 ,,Про комунальну власність області", розпорядженням представника Президента України у Золотоніському районі Черкаської області від 26.06.1992 № 83 ,,Про комунальну власність району", рішенням Золотоніської районної ради народних депутатів Черкаської області від 14.07.1992 № 14-2 ,,Про перелік об'єктів комунальної власності районної Ради народних депутатів та їх передачу в управління районній державній адміністрації", рішенням Золотоніської районної ради Черкаської області від 24.03.1999 №6-7 ,,Про управління об'єктами районної комунальної власності" та іншими рішеннями Золотоніської районної ради Черкаської області про управління та розпорядження об'єктами спільної власності територіальних громад сіл Золотоніського району (із змінами та доповненнями), майновий комплекс будівель і споруд за адресою: вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша передано та перебуває в районній комунальній власності (спільній власності територіальних громад сіл Золотоніського району) на балансі Золотоніської районної ради Черкаської області.

Відповідно до зазначених рішень, на замовлення Золотоніської районної ради Черкаської області Черкаським обласним об'єднанням бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша, реєстраційний номер № 7304792 від 18.05.2002. Золотоніською міською радою прийнято рішення від 12.08.2004 № 518 ,,Про видачу свідоцтва на право власності на майновий комплекс" та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.09.2004 серія САА № 659912.

Зазначені будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці, котра перебуває у постійному користуванні Золотоніської районної ради (державний акт на право постійного користування землею I-ЧР № 003015 від 10.06.2003р.).

До складу даного майнового комплексу будівель та споруд за адресою: вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша входять також приміщення гаражів, в тому числі гараж з літерою ,,б".

Враховуючи наведені обставини, відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач 2 наголошував на тому, що відповідно до статуту позивача, майно підприємства є комунальною власністю і належить йому на правах повного господарського відання. Всупереч положенням статуту та нормам закону, позивач просить визнати права власності на гараж саме за ним, а не за компетентним органом місцевого самоврядування.

Також відповідачами було подано клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Крім того, третьою особою - Черкаською обласною радою було подано позовну заяву до відповідачів: Золотоніської районної ради Черкаської області, Золотоніської районної державної адміністрації про визнання права власності, відповідно до якої заявлено самостійні вимоги про визнання права власності Черкаської обласної ради на гараж на два машиномісця загальною площею 39,30 кв.м., який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5 м. Золотоноша Черкаської області, мотивуючи позов тим, що згідно положень статуту позивача все його майно є обласною комунальною власністю і належить йому лише на правах повного господарського відання. Відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти свої майном. Відповідно до норм ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавленим цього чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК).

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.10.2015 прийнято до розгляду позов третьої особи - Черкаської обласної ради про визнання права власності та залучено Черкаську обласну раду до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

Колегія суддів, з огляду на встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вже зазначалось вище, 27 січня 1970 року виконавчим комітетом Золотоніської міської ради депутатів трудящих було прийнято рішення № 9/17 ,,Про виділення земельної ділянки технічному бюро районної архітектури під будівництво авто гаража", яким було дозволено технічному бюро районної архітектури замовити проектно-кошторисну документацію на будівництво автогаража на земельній ділянці комбінату комунальних підприємств згідно вказівки архітектора міста.

Проте, позивачем та третьою особою не надано доказів, які б свідчили про те, яка саме особа здійснила будівництво автогаража.

05 жовтня 2003 року Золотоніським відділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації на ім'я позивача був виготовлений технічний паспорт на гараж ,,б", який знаходиться по вул. Садовий проїзд, 5, літер. А-1, площею 39,30 кв.м., м. Золотоноша, який заштриховано на схемі техпаспорта (т.1, а.с. 14).

Відповідно до наданої позивачем копії акта державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, садового будинку в експлуатацію від 25.11.2003 року, комісією встановлено, що будівництво розпочато у 1971 році і закінчено у 1995 році, та за висновком комісії пред'явлений до здачі гараж на два машиномісця розташований у місті Золотоноші по вул. Садовий проїзд, 5 готовий до експлуатації.

Пунктом 2 даного висновку зазначено, що цей акт є підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради про введення збудованого об'єкта в експлуатацію.

На думку позивача та третьої особи, даний акт підтверджує факт здачі об'єкта (гаражу) в експлуатацію та відповідно підтверджує виникнення права власності. Колегія суддів критично ставиться до даного акту, з огляду на таке: відповідного рішення про введення збудованого об'єкта в експлуатацію позивачем не надано, відсутнє посилання на таке рішення й в самому акті. Акт не затверджений керівником органу, який утворив державну технічну комісію, як того вимагає форма акту.

Крім того, як вже зазначалось вище, будівництво спірного гаражу за змістом Акта розпочато в 1971 році і закінчено в 1995 році, тобто через 24 роки.

У 1995 році була чинною Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року (діяла до 13.12.1995р.).

Так, у п. 4 даної Інструкції визначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Пунктом 7 Інструкції визначено, що реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1, зокрема, рішення про відвід земельної ділянки та акт державної комісії про введення в експлуатацію.

Матеріали справи не містять доказів реєстрації будівництва станом на дату завершення будівництва в 1995 році, як то вимагалось Інструкцією.

Крім того, з невідомих причин акт про введення збудованого об'єкта в експлуатацію складено 25.11.2003, тобто через вісім років від зазначеної в ньому дати побудови.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до наданої відповідачем 1 (з матеріалів домоволодіння) викопіровки з будівельного кварталу № 201 на присадибний участок № 5 по вул. 50-річчя Жовтня (змінена назва Садовий проїзд) в м. Золотоноша, користувач - Райвиконком, т.2, а.с. 3, (оригінал витребовувався судом та був оглянутий в судовому засіданні), спірний гараж ,,б" станом на дату складання викопіровки (31.08.1972) згідно з технічним описом і оцінкою службових споруд (т.2, а.с. 7) за літерою по плану ,,б" обліковувався раніше як ,,сарай" - площею основи 53,1 кв.м., був побудований та обліковувався за Золотоніським райвиконкомом (т.2, а.с. 3-7), що спростовує доводи позивача щодо закінчення будівництва гаражу ,,б" в 1995р.

У технічному паспорті на нежитлове приміщення по вул. Садовий проїзд, 5, виготовленому станом на 18.05.2002р. на майновий комплекс районної ради (т.2, а.с. 8-15), який має реєстровий номер 1/88 № 7304792, значиться під тією ж літерою по плану ,,б" (т.2, а.с.14) гараж тією ж площею основи 53,1 кв.м.

Наданий позивачем технічний паспорт на гараж ,,б" по вул. Садовий проїзд, 5, який виданий 05 жовтня 2003 року КП ,,Облархбюро" Золотоніським відділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації, не є доказом виникнення права власності, не містить реєстраційного номеру, підстав набуття позивачем права на спірний гараж, та інформації щодо дати будівництва об'єкту.

Також матеріали справи не містять будь - яких доказів здійснення будівництва саме позивачем чи третьою особою, або на їх замовлення в період з 1971р. по 1995р.

Слід зазначити, що станом на дату складання вищевказаного акту від 25.11.2003р. було чинним Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 7 лютого 2002 року.

Так, відповідно до п. 1.6 зазначеного Положення реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Пунктом 6.1 Положення визначено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Водночас, як вірно вказав суд першої інстанції, ні позивач, ні третя особа не звертались для отримання такого свідоцтва.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що спірний гараж ,,б" (раніше сарай літерою ,,б") за адресою вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноші був збудований станом на час інвентаризації 31.08.1972р. і обліковувався за райвиконкомом.

Ухвалами від 22.03.2016р., від 18.04.2016р. суд зобов'язував позивача та третю особу надати суду докази наявності правового зв'язку позивача з технічним бюро районної архітектури, зазначеним в п. 1 рішення № 9/17 від 27.01.1970р. виконкому Золотоніської міської ради.

З наданих на вимогу суду документів вбачається, що 17.06.1988р. розпорядженням виконкому Черкаської обласної ради народних депутатів № 88-р ,,Об организации хозрасчетных проектно - производственных архитектурно - планировочных бюро" були створені ,,при Главном управлении архитектуры и градостроительства облисполкома, управлениях архитектуры и градостроительства Черкасского, Уманского, Смелянского, Каневского горисполкомов хозрасчетные проектно - производственные архитектурно - планировочные бюро".

20.06.1988р. наказом № 3 Головного управління архітектури і містобудування м. Черкаси було створено з 01.07.1988р. при Головному управлінні архітектури та містобудування госпрозрахункові проектно - виробничі архітектурно - планувальні бюро.

В госпрозрахункове проектно - виробниче архітектурно - планувальне бюро при Головному управління архітектури і містобудування Черкаського облвиконкому ввійшов Золотоніський районний госпрозрахунковий підрозділ архітектури.

03.11.1997р. розпорядженням голови Черкаської обласної державної адміністрації № 449 перетворено госпрозрахункове проектно - виробниче архітектурно - планувальне бюро при управлінні містобудування та архітектури в державне комунальне проектно - виробниче архітектурно - планувальне підприємство ,,Облархбюро".

Як вбачається з Статуту ДКПВАПВ ,,Облархбюро", затвердженого 11.12.1997р. управлінням майном Черкаської обласної державної адміністрації, підприємство створене на підставі розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації від 03.11.1997р. № 449 на базі раніше діючого госпрозрахункового проектно - виробничого архітектурно - планувального бюро при управлінні містобудування і архітектури Черкаської обласної державної адміністрації. Підприємство є юридичною особою за законодавством України і діє на державній формі власності.

Щодо посилання в п.1.1 зазначеного Статуту на те, що ,,Власником майна якого є Черкаська обласна рада" колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України ,,Про власність" від 07.02.1991 № 697-XII, яким було запроваджено власність адміністративно - територіальних одиниць (комунальну власність), в тому числі обласну і районну, власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.

За змістом ст. 3 Закону суб'єктами права власності в Українській РСР визнаються: народ України, громадяни, юридичні особи та держава.

В силу ст.ст. 31, 32 Закону до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Суб'єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України. Суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

В силу ст. 34 Закону загальнодержавну (республіканську) власність складає, зокрема, майно державних підприємств, а об'єктом права комунальної власності, в силу ст. 35 Закону є, зокрема, майно підприємств.

Статтею 37 Закону унормовано правовий режим майна державного підприємства та частиною першою статті визначено, що майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, крім випадків, передбачених законодавством України. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами Української РСР.

На виконання положень вказаного Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 311 від 05.11.1991р. ,,Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною) власністю".

Відповідно до даної Постанови затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власноті) та встановлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Так, на виконання даної Постанови КМУ від 05.11.1991 № 311, рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 26.02.1992 № 23 ,,Про комунальну власність області" (т.3, а.с. 2-6), затверджено перелік підприємств, організацій, установ, майно яких відноситься:

- до комунальної власності області (додається);

- до комунальної власності районів і міст обласного підпорядкування (додається).

В Переліку підприємств, організацій, установ, майно яких передається в комунальну власність області (т.3, а.с. 4-6), зокрема, серед майна виконкому обласної ради народних депутатів, відсутнє майно госпрозрахункового проектно - виробничого архітектурно - планувального бюро або ж майно Головного управління архітектури та містобудування облвиконкому, при якому було створено госпрозрахункове проектно - виробниче архітектурно - планувальне бюро.

Поряд з цим у Переліку підприємств, організацій, установ, майно яких передається в комунальну власність районів та міст обласного підпорядкування (т.3, а.с. 7-12) міститься, зокрема, майнові комплекси виконкомів районних Рад (т.3, а.с. 12), чим підтверджується передача майна цих організацій у власність відповідних районів.

Розпорядженням представника Президента України у Золотоніському районі Черкаської області від 26.06.1992 № 83 ,,Про комунальну власність району", рішенням Золотоніської районної ради народних депутатів Черкаської області від 14.07.1992 № 14-2 ,,Про перелік об'єктів комунальної власності районної Ради народних депутатів та їх передачу в управління районній державній адміністрації", рішенням Золотоніської районної ради Черкаської області від 24.03.1999 №6-7 ,,Про управління об'єктами районної комунальної власності" та іншими рішеннями Золотоніської районної ради Черкаської області про управління та розпорядження об'єктами спільної власності територіальних громад сіл Золотоніського району (із змінами та доповненнями), майновий комплекс будівель і споруд за адресою: вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша передано та перебуває в районній комунальній власності (спільній власності територіальних громад сіл Золотоніського району) на балансі Золотоніської районної ради Черкаської області.

Відповідно до зазначених рішень, на замовлення Золотоніської районної ради Черкаської області Черкаським обласним об'єднанням бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша, реєстраційний номер 1/88 № 7304792 від 18.05.2002. Золотоніською міською радою прийнято рішення від 12.08.2004 № 518 ,,Про видачу свідоцтва на право власності на майновий комплекс" та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.09.2004 серія САА № 659912.

Зазначені будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці, котра перебуває у постійному користуванні Золотоніської районної ради (державний акт на право постійного користування землею I-ЧР № 003015 від 10.06.2003р.).

За наведених вище обставин доводи позивача щодо виникнення у нього права власності на гараж, який є предметом спору, не підтверджено матеріалами справи.

Надана позивачем довідка від 22.09.2003 № 166/05-21 за підписом директора КП ,,Облархбюро" про те, що на балансі КП ,,Облархбюро" числиться гараж на два бокси, який знаходиться за адресою м. Золотоноша, вул. Садовий проїзд, 5 не є доказом перебування спірного гаража чи незавершеного будівництва на балансі позивача на час розмежування майна та передачі його до комунальної власності області.

Крім того, відповідачем 1 - Золотоніською районною радою подано документи про те, що з 2004 року за Золотоніською районною радою на праві власності оформлено спірний гараж літ. ,,б" у складі комплексу будівель по вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша Черкаської області. Свідоцтво про право власності датовано 03.09.2004р. та видано на підставі рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується учасниками процесу, рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 12.08.2004 року № 518 не оскаржувалося та не скасовано.

Дане рішення прийнято місцевим органом влади у відповідності до п. 10 пп. б ст. 30 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції 2004 року), яким визначено, що у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать в т.ч. облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Реєстрацію права власності доручено провести бюро технічної інвентаризації.

Як встановлено судом, станом на час вирішення спору, право власності на спірний гараж належним чином зареєстровано за Золотоніською районною радою із видачею свідоцтва про право власності.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час вирішення спору Золотоніська районна рада є власником з належно оформленими та зареєстрованими правами на гараж літера ,,б" у складі майнового комплексу за адресою вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша Черкаської області.

У постанові Вищого господарського суду України від 10.04.2012р. справа № 5016/2236/2011(6/141) викладено правову позицію про те, що ,,диспозицією ст. 392 ЦК захищається вже існуюче право власності, в разі його оспорювання будь-ким. Статтею 392 ЦК передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності".

Отже, ст. 392 ЦК України не може використовуватися, як правова підстава для первинного набуття права власності на майно, оскільки суб'єктом застосування цієї норми може бути лише власник майна, який має належні докази, що свідчать про наявність у нього цього права.

У Висновках Верховного Суду України, що викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111- 16 ГПК України, за II півріччя 2012 р., викладено правовий висновок про те, що у речових правовідносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК (постанови Верховного Суду України від 4 грудня 2012 р. у справі № 3-55гс12, від 11 грудня 2012 р. у справі № 3-65гс12).

Зі змісту частини 1 статті 317 ЦК України вбачається, що права володіння, користування та розпорядження майном належать власникові цього майна.

Статті 321, 387, 391 ЦК України, на які також посилається позивач і третя особа, не є нормами, які є підставою для визнання права власності на майно.

Позивач та третя особа у справі не мають належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність у них права власності на спірне майно та набуття ними статусу власника майна, що дає можливість скористатися ст. 392 ЦК України для пред'явлення та задоволення позовних вимог.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на час вирішення спору позивач взагалі не може бути суб'єктом набуття права власності на спірне майно, оскільки відповідно до Статуту підприємство може мати майно лише на праві повного господарського відання.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача у даній справі є необґрунтованими, документально не підтвердженими, а тому задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами також є необґрунтованими, документально не підтвердженими, а тому не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Свій позов третя особа просить задовольнити на тій підставі, що позивач, який має акт про прийняття гаражу в експлуатацію, є його забудовником, а саме підприємство позивача є підприємством обласної комунальної власності, власником всього майна якого є Черкаська обласна рада. Представник третьої особи підтвердив доводи позивача про те, що між позивачем та Золотоніською райдержадміністрацією були певні домовленості про обмін гаражами та користування ними, однак вважає, що спірний гараж є власністю обласної ради і протиправно утримується відповідачами.

Проте, посилання позивача на листи відповідача 2 щодо погодження тимчасового обміну гаражами, на думку колегії суддів, не є належним доказом виникнення у позивача чи третьої особи права власності на спірне майно, до того ж відсутні докази самого факту передачі спірного гаража у зв'язку з цим листом.

Водночас, після подання відповідачами у справу підтверджуючих документів про те, що спірний гараж зареєстрований на праві власності за Золотоніською районною радою у складі комплексу об'єктів по вул. Садовий проїзд, 5 у м. Золотоноша Черкаської області, ні позивач, ні третя особа у справі не надали пояснення суду про те, з яких підстав позов про визнання права власності на гараж вони підтримують також і щодо другого відповідача - Золотоніської районної державної адміністрації.

Враховуючи ті обставини, на які посилається позивач та третя особа, зокрема, на те, що будівництво спірного гаражу розпочато у 1971 році Золотоніською групою архбюро, яке в подальшому увійшло до складу госпрозрахункового проектно - виробничого архітектурно - планувального бюро, на базі якого створено підприємство позивача, слід дійти висновку, що все майно госпрозрахункового проектно - виробничого архітектурно - планувального бюро незалежно від його виду (незавершене будівництво, будівлі тощо), станом на 01.01.1992р. (час розмежування державного майна на загальнодержавну та комунальну власність) могло бути передано у комунальну власність області лише на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991р. та відповідного рішення Черкаського облвиконкому від 26.02.1992 № 23.

Однак, у цьому рішенні та додатках не зазначено про передачу в комунальну власність області ні госпрозрахункового проектно - виробничого архітектурно - планувального бюро, ні управління архітектури та містобудування облвиконкому, при якому було створено назване госпрозрахункове бюро.

Крім того, відсутні докази належності спірного гаража чи незавершеного будівництва названому бюро станом на 01.01.1992р.

Також позивачем чи третьою особою не надано доказів того, що саме позивачем (його попередниками) здійснювалося будівництво гаража ,,б" (договір підряду, кошторис, фінансові витрати, господарчим способом тощо).

Стосовно доводів третьої особи щодо зазначення у Статуті позивача положень, якими встановлено належність майна до комунальної власності області, колегія суддів звертає увагу, що статут підприємства не є належним доказом виникнення права власності на нерухоме майно, оскільки не є правовстановлюючим документом, з якого, в даному випадку виникає право на нерухоме майно.

За наведених вище обставин, позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Відповідачами у даній справі було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності з тих підстав, що позивач і третя особа у справі були обізнані ще з 2007-2008 років про факт оформлення за Золотоніською районною радою права власності на спірний гараж, однак ними не було вжито заходів щодо оскарження правовстановлюючих документів першого відповідача та відновлення своїх прав.

Як унормовано положеннями статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом цієї норми, у разі, якщо суд встановить, що позивач не довів свого порушеного права, то відмовляти у позові слід саме з цієї підстави, а якщо факт порушення права має місце, однак строк позовної давності пропущено без поважних причин, то відмовити у позові слід саме з підстав пропуску цього строку.

Оскільки, як зазначалось вище, позовні вимоги у даній справі є недоведеними та необґрунтованими, то дана обставина виключає застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Щодо доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, розгляд справи за відсутності позивача, якого не було належним чином повідомлено про розгляд справи, колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.08.2015 було порушено провадження у справі № 925/1368/15, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 04.09.2015.

За наслідками судового засідання, яке відбулося 04.09.2015 за участю представника позивача, розгляд справи відкладено на 21.09.2015, про що позивач повідомлений під розписку.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 21.09.2015 розгляд справи відкладено на 05.10.2015 через неявку позивача та ненадання ним витребуваних судом документів.

В судовому засіданні 05.10.2015, в якому був присутній представник позивача, оголошено перерву до 16.10.2015, про що позивач ознайомлений під розписку.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.10.2015 розгляд справи відкладено на 09.12.2015.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.12.2015 розгляд справи відкладено на 18.12.2015, зокрема, за клопотанням позивача, через його зайнятість в іншому судовому процесі.

Дана ухвала направлена позивачу 09.12.2015, про що свідчить відтиск печатки відділу документального забезпечення суду.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.12.2015 розгляд справи відкладено на 29.12.2015, зокрема, за повторним клопотанням позивача, через його зайнятість в іншому судовому процесі.

Дана ухвала направлена позивачу 18.12.2015, про що свідчить відтиск печатки відділу документального забезпечення суду.

В судове засідання призначене на 29.12.2015, за наслідками якого було прийнято рішення у справі, представник позивача не з'явився.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у судове засідання.

Як роз'яснено п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином повідомив позивача про час та місце розгляду справи.

Крім того, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на ті обставини, що двічі розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача, судом першої інстанції виконано вказівки ГПК України щодо повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм процесуального права місцевим судом щодо прийняття рішення у відсутності представника позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на норми статті 331 ЦК України, як на підставу виникнення права власності у відповідача 1 на спірний гараж, які не можуть бути застосовані до даних правовідносин, однак, це не вплинуло на правильність висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі.

За наведених вище обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеним вище.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду Черкаської області від 29.12.2015р. у справі № 925/1368/15 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим та має бути залишено без змін з врахуванням мотивувальної частини даної постанови. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Черкаської області від 29.12.2015р. у справі № 925/1368/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального проектно - виробничого архітектурно - планувального підприємства ,,Облархбюро" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді А.І. Мартюк

О.М. Баранець