РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/7782/16
За позовом Малого приватного підприємства "Агатіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мерентал"

про стягнення 35 098,64 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 15.06.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.04.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява №18/144-вих від 20.04.2016 Малого приватного підприємства "Агатіс" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мерентал" (надалі - відповідач) про стягнення 35 098,64 грн.

Позовні вимоги ограновані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Договором купівлі-продажу №25 від 06.08.2015, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі35 098,64 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7782/16, розгляд справи призначено на 25.05.2016.

23.05.2016 від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 25.05.2016, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвалою суду на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу Укрїни розгляд справи відкладено на 15.06.2016

В судове засідання, призначене на 15.06.2016, представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

В судове засідання, призначене на 15.06.2016, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2015 між Малим приватним підприємством "Агатіс" (далі - Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мерентал" (далі - Відповідач, Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу № 25 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцеві товар, повне найменування якого, марка, вид, сорт, вказується в специфікаціях до Договору, які є його невід'ємною частиною, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний Товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 названого кодексу).

Відповідно до п. 2.1. Договору Інформація про кількісні та якісні характеристики Товару міститься в Специфікаціях.

Відповідно до погодженої Специфікації та наданого рахунку Позивач сплатив вартість Товару (копія пл. доручення міститься в матеріалах справи).

Відповідно до погодженої Специфікації № 1 від 06.08.2015 Відповідач здійснив продаж товару, а саме «Люнет нерухомий 1М63ф400) на загальну суму 13 000 гривень.

У відповідності до п. 2.2. Договору претензії, рекламації, щодо якості товару приймаються протягом 10 днів з моменту передачі товару.

Відповідно до п. 5.1., 5.2. Договору Покупець здійснює приймання Товару по кількості та якості відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо- технічного призначення № П-6, П-7.

При прийманні Товару Позивачем було встановленно невідповідність Товару технічним вимогам та характеристикам, а саме Товар був не справний, мав ряд пошкоджені, механічних та корозійних, мав вигляд металобрухту (фото додається). Про, що було негайно повідомлено Продавця, та направлена вимога про повернення Товару та повернення коштів.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що у разі виявлення Покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого товару умовам договору. Покупець письмово в тому числі по факсу, телеграфу, повідомляє про це Постачальника із зазначенням терміну в який повинен прибути представник Постачальника на територію Покупця для посвідчення факту невідповідності.

Однак Продавець відмовився направити свого представника для складання Акту.

17.08.2015 було складено Акт про невідповідність Товару та направлено Продавцю.

Відповідач своїм листом № 3108/15-1 від 31.08.2015 запропонував одразу, що при поверненні Товару поверне протягом п'яти днів кошти.

На підставі чого 04.09.2015 здійснено повернення неякісного Товару Відповідачу, разом з тим Відповідач грошові кошти не повернув.

Таким чином на час розгляду справи заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 13 000 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, свого обов'язку щодо повернення оплати відповідачем не виконано, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість у розмірі 13 000 грн.

Окрім того, умовами Договору передбачено (п. 5.6 Договору) у разі порушення терміну заміни Товару Постачальник сплачує Покупцю штраф у розмірі 20 % від вартості товару. У разі порушення строків повернення коштів Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,5 % від суми неповернених коштів.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку У країни, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Сторони Договору, керуючись

принципом свободи договору, самостійно визначали розмір штрафних санкцій: пунктом 5.6, 9.2.1. Договору (20% та 0,5%)

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 19 110 грн. та штрафу в розмірі 2 600 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 388,64 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення інфляційних втрат, атому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мерентал" (01014, м. Київ, вулиця Звіринецька, будинок 63; ідентифікаційний номер: 39516939) на користь Малого приватного підприємства "Агатіс" (11500, Житомирська обл., місто Коростень, вулиця Сємашко, будинок 7, квартира 1; ідентифікаційний код 30740930) 13 000 грн. 00 коп. - основного боргу, 21 710 грн. 00 коп. - штрафних санкцій та 1 362 грн. 70 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

3. В частині стягнення 388 грн. 64 коп. - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.06.2016

Суддя М.О. Лиськов