ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.06.2016 Справа № 920/587/16

За позовом: Охтирського Дочірнього агролісогосподарського підприємства «Охтирський агролісгосп», с. Чернеччина, Охтирський район, Сумська область;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Природа-сервіс», с. Чернеччина, Охтирський район, Сумська область;

про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами

Суддя КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №03/05 від 04.05.2016 р.

При секретарі судового засідання Саленко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісами від 22.12.2014 р., а саме: лісової ділянки площею 1,5 га, яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району, квартал 50, виділ 15, зареєстрований у Сумському обласному управлінні лісового та мисливського господарства 29.12.2014 р. за №9. Крім того, просить суд стягнути з відповідача судовий збір.

Позивач в судове засідання не зявився, в клопотанні №126 від 13.06.2016 р. просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності його представника, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідач в письмовому відзиві №13/06 від 13.06.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що використовував лісову ділянку виключно за призначенням ,а споруди, які ним зводились, є тимчасовими та до капітальних споруд не відносяться.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд встановив:

22 грудня 2014 р. між Охтирським дочірнім агролісогосподарським підприємством «Охтирський агролісгосп» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Природа-сервіс» на підставі розпорядження голови Сумської обласної державної адміністрації від 02.12.2014 р. №516-ОД було укладено договір довгострокового тимчасового користування лісами (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого позивач виділив, а відповідач прийняв у строкове платне довгострокове тимчасове користування лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для надання послуг оздоровчо-культурного, спортивного та рекреаційного характеру, загальною площею 1,5 га , яка розташована на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області із лісів Дочірнього агролісогосподарського підприємства «Охтирський агролісгосп», 50 квартал, 15 виділ, включених до складу Гетьманського національного природного парку.

Зі місту п. 24 Договору вбачається, що його було укладено на 49 років.

Договір зареєстрований у Сумському обласному управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів дострокового тимчасового користування лісами вчинено запис від 29.12.2014 р. №9.

Відповідач приступив до користування лісовою ділянкою після підписання акту прийому-передачі лісової ділянки від 05.01.2015 р., підписаного належним чином та скріпленого печатками представників сторін /а.с.14/.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач в порушення умов Договору допустив зведення капітальних споруд всупереч обмеженням, встановленим п. 11 Договору, де зазначено, що лісова ділянка, яка передається, має обмеження згідно Проекту організації території Гетьманського національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і обєктів в частині заборони будь-якого капітального будівництва. Таким чином, вважає, що договір підлягає розірванню відповідно до п. 29, де зазначено, що дія Договору припиняється у випадку проведення відповідачем будь-якого будівництва без згоди адміністрації НПП «Гетьманський» та позивача.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що листом від 27.01.2015 р. №19 позивач надав відповідачу згоду на зведення 15 тимчасових господарських збірно-розбірних споруд. /а.с. 17/.

Крім того, в матеріалах справи міститься звіт про проведення технічного обстеження комплексу будинків відпочинку з метою визначення капітальності будівель від 01.06.2016 р., згідно якого експертом зроблено висновок про те, що зведені будівлі не є капітальними, а також відносяться до тимчасових споруд.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст.ст. 651, 652 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною, у разі істотної зміни обставин та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які за законодавством мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд встановив, що будівлі, зведені відповідачем на лісовій ділянці, яка перебуває в його тимчасовому користуванні по Договору, не є капітальними, а також відносяться до тимчасових споруд, тому не вбачає істотних порушень договору з боку відповідача.

Враховуючи те, що позивачем не подано належних доказів наявності істотних порушень договору з боку відповідача, позовні вимоги є неправомірними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повний текст рішення підписано 14.06.2016 року

Суддя ОСОБА_2