КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 910/32545/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Федорчука Р.В.

За участю представників:

від позивача: Заремба С.В. - за дов.

від відповідача: Левченко Д.Ю. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016

у справі №910/32545/15 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НТП Континент»

до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 53 245,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі, відповідач) про стягнення 53 245,17 грн., з яких 14 427,90 грн. пені, 35 354,58 грн. інфляційних втрат та 3 462,69 грн. 3% річних за період з 14.08.2014 по 26.10.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем прострочено виконання зобов'язання з оплати поставленого за Договором поставки №03-0/5030-13 від 15.11.2013 товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/32545/15 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» інфляційні втрати в сумі 35 354 грн. 58 коп., 3% річних в сумі 3 462 грн. 69 коп., 14 427 грн. 90 коп. - пені та судовий збір в розмірі 1 218 грн.00 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що зобов'язання за Договором від 15.11.2013 №03-0/5030-13 щодо оплати товару відповідачем в установлений Договором строк не виконано, а тому позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача суму 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України та пеню на підставі пункту 5.2.3. Договору поставки.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/32545/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі №910/11538/15 було підтверджено виникнення обставин непереборної сили, у зв'язку з чим ТОВ «НТП Континент» не виконало свій обов'язок щодо поставки товару у визначені договором поставки строки. З огляду на це, відповідач, посилаючись на норми частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, стверджує, що скористався правом зупинити виконання свого обов'язку з оплати поставленої продукції в зв'язку з невиконанням позивачем умов договору щодо своєчасної поставки.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що у позовних вимогах слід відмовити в зв'язку з відсутністю його вини у простроченні оплати, що пов'язано із тим, що постановою Національного Банку України від 06.08.2014 №466 було призупинено здійснення всіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, а тому відповідач, враховуючи платіжні реквізити позивача у Донецькій дирекції ПАТ «Банк Камбіо» на момент укладання Договору поставки, не міг здійснити перерахунок коштів на банківський рахунок, зазначений у договорі.

Водночас, апелянт зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано строк позовної давності щодо вимог про сплату пені, про застосування якого було заявлено відповідачем.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача у справі №910/32545/15 було передано на розгляд судової колегії Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Федорчука Р.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 02.06.2016.

30.05.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції у справі №910/32545/15 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

У судовому засіданні 02.06.2016 судом було оголошено перерву до 14.06.2016.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові відмовити.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню у частині стягнення з відповідача пені з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Як підтверджується матеріалами справи, 15.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» (постачальник) та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (покупець) було укладено Договір поставки №03-0/5030-13 (далі, Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцю 6 (шість) штук трансформаторів, виробництва фірми Trench (Siemens AG), за номенклатурою, марками (типами), цінами, з технічними, якісними характеристиками, зазначеними у Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору (далі, товари), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такі товари на умовах Договору.

Згідно пункту 2.1. Договору ціна (сума) Договору визначена у Специфікації та становить 2 846 584,80 грн., в тому числі ПДВ (20%) - 474 430,80 грн.

Пунктом 2.8 Договору передбачено, що авансовий платіж у розмірі тридцяти відсотків від ціни (суми) Договору, що становить 853 975,44 грн., сплачується покупцем протягом 25 банківських днів з дати надання Постачальником після підписання Договору оригіналу рахунка-фактури.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що поставка (передача) Товарів здійснюється постачальником на умовах DDP (Міжнародні правила Інкотермс в редакції 2010 року) партіями, Одержувачам товарів згідно з рознарядкою покупця; Одержувачами товарів виступають відокремлені підрозділи покупця, які забезпечують прийняття товарів та надають довіреність для прийняття-передачі товарів.

Строк поставки (передачі) партій товарів визначається на підставі Графіку планових поставок товарів, який є Додатком №2 до Договору (далі - Графік планових поставок товарів).

Номенклатура поставки товарів кожної партії, включаючи кількість товарів, марку (тип) за номенклатурою, найменування одержувачів товарів та місце (адреси) поставки - в Графіку планових поставок товарів.

Відповідно до пункту 3.6. Договору постачальник зобов'язаний повідомляти покупця (одержувачів) про готовність товарів до поставки за 7 - 10 робочих днів до запланованої ним дати такої поставки, а також про хід виконання Договору (відповідно до запиту покупця/одержувачів).

Прийняття товарів здійснюється покупцем (одержувачами). Одержувачі, яким поставляються товари та які надають довіреність для прийняття товарів, забезпечують прийняття товарів.

Пунктом 3.14. Договору встановлено, що датою поставки (передачі) товарів покупцю (одержувачу) є дата підписання обома сторонами акту приймання-передачі товарів (партії товарів). В акті приймання-передачі окрім дати фактичної поставки (передачі товарів) зазначається також дата поставки, визначеної договором.

Відповідно до пункту 2.9. Договору Покупець повинен був оплачувати отриманий Товар протягом 50 банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі щодо кожної окремої партії.

Згідно з пунктом 5.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.

За порушення строків оплати (за винятком випадків відповідно до умов Договору, випадків неможливості для замовника здійснити оплату у зв'язку з недостатністю, затримкою фінансування його витрат) покупець зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 5.2.3. Договору).

Відповідно до пункту 6.1. Договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами та діє по 22 березня 2015 року, але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань. В частині виконання Постачальником гарантійних зобов'язань Договір діє до закінчення гарантійного строку (по кожній одиниці товарів). Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від виконання зобов'язань, передбачених Договором, за винятком випадків, коли Покупець відмовиться від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення Постачальника втратило для Покупця інтерес. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання пункту 2.8. Договору відповідач платіжним дорученням від 27.11.2013 №330_BR034/ перерахував суму авансу в повному обсязі на рахунок позивача.

На виконання своїх зобов'язань за Договором позивач здійснив поставку всіх передбачених Договором трансформаторів загальною кількістю 6 одиниць, що підтверджується Актом прийому-передачі б/н від 04.06.2014 на суму 1 423 292,40 грн. (3 од. SAS 550) та Актом прийому-передачі б/н від 28.08.2014 на суму 1 423 292,40 грн. (3 од. SAS 550). Вказані акти підписані сторонами без будь-яких зауважень.

Як уже зазначалося, відповідно до пункту 2.9. Договору покупець повинен був оплачувати отриманий товар протягом 50 банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі щодо кожної окремої партії.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що покупець здійснив оплату всіх поставлених поза межами авансового платежу товарів 27.10.2014 та 28.10.2014, що підтверджується платіжними дорученнями від 27.10.2014 №3457 на суму 569 316,96 грн. та від 28.10.2014 №3518 на суму 1 423 292,40 грн., а також актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2015, підписаним сторонами.

Таким чином, враховуючи строк оплати товару, встановлений пунктом 2.9. Договору, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було прострочено здійснення оплати товару за актом приймання-передачі від 04.06.2014, оскільки строк виконання зобов'язання з оплати товару за даним актом настав 14.08.2014. Період прострочки: з 14.08.2014 по 26.10.2014.

Позивач на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 35 354,58 грн. інфляційних втрат та 3 462, 69 грн. 3% річних за період прострочки з 14.08.2014 по 26.10.2014 у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати отриманого за Актом прийому-передачі б/н від 04.06.2014 товару на суму 569 316,96 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у заявленому позивачем розмірі з огляду на наступне.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних.

Як зазначено у пункті 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Враховуючи те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт прострочення виконання ним зобов'язання за Договором з оплати отриманого за Актом прийому-передачі б/н від 04.06.2014 товару на суму 569 316,96 грн. у заявлений позивачем період, колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, вважає його арифметично вірним, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 35 354,58 грн. інфляційних втрат та 3 462, 69 грн. 3% річних обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Посилання відповідача в обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі №910/11538/15, якою за твердженнями відповідача підтверджується факт порушення позивачем строків поставки за Договором, що, на його думку, надало йому право на підставі частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України зупинити виконання свого обов'язку з оплати поставленої продукції в зв'язку з невиконанням позивачем умов договору щодо своєчасної поставки, є безпідставними з огляду на наступне.

Предметом позову у справі №910/11538/15 було стягнення з ТОВ «НТП Континент» 88 243,98 грн. - пені та 99 630,47 грн. - штрафу за неналежне виконання ТОВ «НТП Континент» умов Договору поставки в частині строків поставки.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі №910/11538/15, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі № 910/11538/15 про відмову у задоволенні позовних вимог, встановлено, що відповідач зробив усе, що від нього залежало для виконання поставки за Договором, поставивши товар з простроченням строків передбачених Договором у зв'язку з наявністю форс-мажорних обставин, що підтверджується сертифікатом ТПП України від 10.12.2015 № 2142, що звільняє його від відповідальності за прострочення поставки.

Відтак, посилання відповідача на рішення суду у справі №910/11538/15 є некоректним, оскільки предмети позовів у справах №910/11538/15 та №910/32545/15 є різними по суті та по матеріально-правовому обґрунтуванню підстав застосування відповідальності. Факт прострочення ТОВ «НТП Континент» поставки товару за Договором не спростовує наявності у відповідача обов'язку з оплати прийнятого ним за актом-приймання передачі товару.

Посилання відповідача на норми частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі, є недоцільним, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, обов'язок із постачання товару позивачем виконано, хоч і з простроченням, за яке він не відповідає, відтак, у відповідача згідно умов Договору виник обов'язок здійснити оплату за поставлений товар.

Посилання відповідача на відсутність його вини у простроченні оплати за поставлений товар у зв'язку з тим, що постановою Національного Банку України від 06.08.2014 №466 було призупинено здійснення всіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, а тому відповідач, враховуючи платіжні реквізити позивача у Донецькій дирекції ПАТ «Банк Камбіо» на момент укладання Договору поставки, не міг здійснити перерахунок коштів на банківський рахунок, зазначений у договорі, у встановлені договором строки, не приймаються судом до уваги, оскільки за змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються НЕЗАЛЕЖНО ВІД ВИНИ боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що ним дійсно вживались заходи для своєчасного виконання грошового зобов'язання. Крім того, пунктом 4 постанови НБУ від 06.08.2014 №466, на яку посилається відповідач, передбачено, що Банки до повного відновлення діяльності були вправі надавати клієнтам послуги за допомогою засобів мобільного обслуговування.

Також, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня за неналежне виконання умов Договору в розмірі 14 427,90 грн.

Нарахування пені є штрафною санкцією та, відповідно, окремим видом господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.2.3. Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати (за винятком випадків відповідно до умов Договору, випадків неможливості для замовника здійснити оплату у зв'язку з недостатністю, затримкою фінансування його витрат) покупець зобов'язується сплатити постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлений йому товар.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимоги про сплату пені (том 1, а.с. 66). Аналогічні посилання містяться у апеляційній скарзі відповідача.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 3-4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, обов'язок щодо оплати поставленого згідно Договору товару за актом приймання-передачі від 04.06.2014 повинен був бути виконаний до 14.08.2014.

Відтак, строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені, про застосування якого заявлено відповідачем, відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України сплив 14.08.2015, у той час як позовна заява датована 30.11.2015.

Пунктами 2.2., 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Таким чином, враховуючи те, що факт прострочення здійснення відповідачем оплати поставленого товару встановлений судом та з огляду на те, що відповідачем заявлено про сплив позовної давності щодо вимог ТОВ «НТП «Континент» про стягнення пені, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені, оскільки останні заявлені за межами строку позовної давності, встановленого чинним законодавством України.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню у частині стягнення з відповідача пені з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду у частині стягнення з відповідача визначеної суми інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим та підлягає залишенню без змін. Апеляційна скарга Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» підлягає задоволенню частково.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/32545/15 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/32545/15 скасувати у частині стягнення з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» 14 427,90 грн. пені та прийняти у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних про стягнення з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» пені у розмірі 14 427,90 грн. відмовити повністю.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/32545/15 залишити без змін.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі №910/32545/15 викласти у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний номер: 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» (03035, м. Київ, вулиця Кудряшова, будинок 7, ідентифікаційний код 32144999) інфляційні втрати в сумі 35 354 грн. 58 коп. та 3 % річних в сумі 3 462 грн. 69 коп. Видати наказ.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний номер: 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» (03035, м. Київ, вулиця Кудряшова, будинок 7, ідентифікаційний код 32144999) 889 (вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви. Видати наказ.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НТП Континент» (03035, м. Київ, вулиця Кудряшова, будинок 7, ідентифікаційний код 32144999) на користь підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний номер: 00100227) 409 (чотириста дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/32545/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Р.В. Федорчук