РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2016Справа №910/8418/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта»

До Приватного акціонерного товариства «Український пожежний концерн «Укрпожсервіс»

Про стягнення 1 045 500,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Гуйванюк Й.Є. представник за довіреністю № 14/03-16 від 27.12.15.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український пожежний концерн «Укрпожсервіс» (далі - відповідач) про стягнення 1 045 500,00 грн., з яких: 1 025 000,00 грн. сплачених за товар грошових коштів, 20 500,00 грн. штрафу.

Крім того, 06.05.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву про вжиття на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України заходів до забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.16. порушено провадження у справі № 910/8418/16 та призначено її до розгляду на 26.05.16.

За результатами судового засідання 26.05.16. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 14.06.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

У вказаній заяві позивач просить суд накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно відповідача та на грошові кошти відповідача в сумі 1 061 879,00 грн. Заяву обґрунтовано тим, що відповідач ухиляється від своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів протягом 6 місяців, а Приватне акціонерне товариство «Український пожежний концерн «Укрпожсервіс» не має реального наміру повертати грошові кошти, а виконання рішення в даній справі буде неможливим чи утрудненим в майбутньому.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п. 1.1 роз'яснення Вищого господарського суду України № 01-8/2776 від 12.12.06. «Про деякі питання практики застосування забезпечення позову», заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.11. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом з тим, згідно з п. 3 вказаної постанови, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову. Вказана правова позиція була підтримана й Вищим господарським судом України при винесенні постанови у справі № 6/166 від 13.08.08.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами (ст. 67 ГПК України).

Так, відповідно до приписів статті 67 ГПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Крім того суд акцентує увагу на тому, що нормами ст. 67 ГПК України не передбачено можливості вжиття двох заходів до забезпечення позову одночасно - накладення арешту на грошові кошти та нерухоме і рухоме майно, у разі пред`явлення однієї майнової вимоги.

Дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд виходить з того, що необхідність накладення арешту на грошові кошти не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Таким чином, заявником не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а тому заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвокати та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення ст. 49 ГПК України та Закону України "Про судовий збір", так як заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 689,00 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

В судовому засіданні 14.06.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 14.06.16. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/8418/16.

В судовому засіданні 14.06.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.07.15. між позивачем (далі - Покупець) та відповідачем (далі - Постачальник) було укладено Договір № УПК 07/15-162 поставки (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник зобов'язався на умовах визначених Договором передати у власність Покупця продукцію 9далі - Товар), а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити такий Товар. Асортимент та кількість Товару, який має бути поставлений за Договором, визначається у відповідних специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору (далі - Специфікації) (п. 1.2 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 12.1 з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.15.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 Договору, ціна Товару, який має бути поставлено за Договором визначається у відповідних Специфікаціях. Порядок і умови розрахунки визначаються сторонами у відповідній Специфікації.

Специфікацією № 1 від 15.07.15. до Договору, яка скріплена підписами та печатками сторін, сторони погодили, що Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві Автоцистерну пожежну АЦ-60-6,5 (5516.05) на базі МАЗ-5516.05 з комплектом протипожежного обладнання у кількості одна вартістю 2 050 000,00 грн. Технічні характеристики обладнання та Товару визначаються у Специфікаціях № 2 та № 3 (наявні в матеріалах справи). Умови оплати: Покупець здійснює попередню оплату товару в розмірі 50% від загальної вартості Товару протягом п'яти банківських днів від дати отримання рахунку-фактури. Решта 50% вартості Товару Покупець сплачує протягом п'яти банківських днів від дати підписання Акта прийому-передачі товару.

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-000027 від 17.07.15., який позивачем було оплачено платіжним дорученням № від 22.07.15. на суму 1 025 000,00 грн. з призначенням платежу: «передоплата за цистерну пожежну зг. рах. СФ-000027 від 17.07.15р. в т.ч. ПДВ 20% 170 833 грн. 33 коп.».

Отже, у строки встановлені Специфікацією № 1 до Договору позивачем було сплачено відповідачу 50% загальної вартості Товару.

Згідно з п. 3.1 Договору Постачальник зобов'язаний поставити Товар в строки, визначені відповідною Специфікацією.

Відповідно до Специфікації № 1 від 15.07.15. до Договору, строк поставки Товару встановлено протягом 45 (сорока п'яти) робочих днів від дати отримання Постачальником попередньої оплати від Покупця. Під робочим днем у Договорі сторони розуміють день тижня з понеділка по п'ятницю без обліку святкових і неробочих днів відповідно до діючого законодавства України.

Отже, відповідач повинен був поставити позивачу Товар не пізніше 27.09.15., проте такої поставки не здійснив.

В зв'язку з вказаним Покупець звернувся до Постачальником з вимогою № 11-04/4387 від 24.11.15. повернути позивачу суму попередньої оплати за Товар в зв'язку з його не поставкою.

Листом від 30.11.15. відповідач вказав на те, що йому потрібен додатковий час для поставки автомобіля, та що Постачальник визнає свою вину і погоджується виплатити штраф та продовжити гарантійні строки для Товару.

30.12.15. відповідачем було поставлено позивачу пожежну цистерну, за результатами огляду якої позивачем було складено акт від 30.12.15. який підтверджує неналежну якість автоцистерни та неможливість її експлуатації.

За приписами п. 3.4 Договору, якщо інше не передбачено відповідною Специфікацією, поставка Товару здійснюється однією партіє у кількості та асортименті, визначеному Специфікацією. Якщо Постачальник передав Покупцеві меншу кількість Товару та/або якщо асортимент Товару інший, ніж це встановлено відповідною Специфікацією, Покупець має право вимагати передання кількості Товару та асортименту, яких не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

В разі передання Постачальником Покупцеві Товару не належної якості Покупець має право застосувати наслідки, передбачені ст. 678 ЦК України (п. 4.3 Договору).

Листом № 11-08/212 від 27.01.16. позивач повідомив відповідача про те, що поставлений Товар не відповідає узгодженим параметрам та зазначив, що готовий повторно провести приймання Товару за умови, якщо Постачальник приведе його у відповідність до погоджених сторонами параметрів.

На зазначений лист Приватне акціонерне товариство «Український пожежний концерн «Укрпожсервіс» надало відповідь № 05/02-01 від 05.02.16., в якій вказало на те, що має можливість та готове виготовити пожежний автомобіль який буде відповідати умовам Договору.

Листом від 17.03.16. Публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» повідомило відповідача про те, що запропонованій автомобіль не відповідає умовам Договору , запропонувало підтвердити виконання умов Договору разом з оплатою штрафу.

На зазначений лист Приватне акціонерне товариство «Український пожежний концерн «Укрпожсервіс» надало відповідь від 21.03.16., в якій вказало на те, що має можливість та готове виготовити пожежний автомобіль який буде відповідати умовам Договору, та в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем зможе повернути грошові кошти лише тільки повернення їх відповідачу субпідрядником.

Отже, оскільки в порушення умов Договору відповідач не поставив позивачу Товар належної якості та не повернув сплачені Покупцем грошові кошти за товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції в даній справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов'язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору.

Також, за змістом ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

При цьому, як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу приписів ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Також, відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту (ст. 679 ЦК України).

Істотним недоліком вважається недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Судом встановлено, що відповідачем не було здійснено поставку обумовленого Договором товару у визначені строки, а коли було здійснено, то вказаний Товар не відповідав умовам Договору, відповідно, позивач має право на повернення суми здійсненої ним передоплати в порядку ст. 678 ЦК України.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поставки ним Товару згідно з умовами укладеного Договору та у відповідності з приписами чинного законодавства, що регулює договірні зобов'язальні відносини.

Також, відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов'язання, як то форс-мажорних обставин, що завадили здійснити поставку товару (надзвичайної і непереборної за наявних умов сили, дія якої може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання замовника або виконавця (війна, блокада, страйк, аварія), що призводять до порушення умов укладених контрактів.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого таке зобов'язання втратило для позивача господарський інтерес, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 025 000,00 грн.

Позивач на підставі п. 9.2.1 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 20 500,00 грн. штрафу.

Згідно з п. 9.2.1 Договору у разі порушення строку поставки більше ніж на 20 календарних днів Постачальник, на вимогу Покупця, сплачує останньому штраф в розмірі 1% від вартості непоставленого в строк Товару.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

В силу приписів ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Оскільки як було встановлено судом відповідач прострочив поставку Товару більше ніж на 20 календарних днів, а позивач звертався до Постачальника з письмовою вимогою про сплату штрафу, то за перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20 500,00 грн., штрафу, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український пожежний концерн «Укрпожсервіс» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 13, офіс 17; ідентифікаційний код 14300088) на користь Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (39609, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, б. 3; ідентифікаційний код 00152307) 1 025 000 (один мільйон двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 20 500 (двадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. - штрафу, 15 682 (п'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 50 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.06.16.

Суддя Т.М. Ващенко