ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2016 р.Справа № 922/1031/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до ФОП ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Танчак Н.В., дов. № 38-2072/470 від 10.05.12 р.;

відповідача - ОСОБА_1, фоп особисто,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 основний борг в сумі 34321,48 грн., інфляційні втрати в сумі 6335,33 грн., 3% річних в сумі 723,35 грн., 2600,75 грн. пені та судовий збір в сумі 1378,00 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 374 від 01.03.02 р.

25.05.16 р. відповідач надав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що неодноразово звертався до позивача з вимогами про відключення його приміщення від центрального теплопостачання, втім, зазначені вимоги були проігноровані позивачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.05.16 р., за клопотанням відповідача, строк розгляду справи продовжено по 16 червня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 06.06.16 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.16 р. підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.03.02р. між КП "Харківські теплові мережі" (позивач, теплопостачальна станція) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, споживач) було укладено договір № 374 про постачання теплової енергії (далі - договір)(а.с. 29), відповідно до умов якого, Енергопостачальна організація (КП "Харківські теплові мережі") взяла на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

На підставі п.10.4, договір кожен рік продовжувався, зокрема, на 2014, 2015 та 2016 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Харківські теплові мережі" на підставі Розпорядження Харківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону 2014-2015 р.р., Розпорядження Харківської міської ради про початок та кінець опалювального сезону 2015-2016 р.р. та спірного договору здійснив постачання теплової енергії у нежитлові приміщення будівлі за адресою: АДРЕСА_1, які займає відповідач.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на включення від 22.10.14 р. № 171/1103, від 14.10.15 р. № 171/3869 та відключення від 14.04.14 р. № 171/2931 опалення до приміщень відповідача за адресою: АДРЕСА_1, підписаними та скріпленими печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача житлового будинку, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 16-17).

Згідно з п.5.1 договору, облік теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

За умовами п.6.3 договору, відповідач за три дні до початку розрахункового періоду самостійно сплачує КП "Харківські теплові мережі" попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Суд зазначає, що відповідач попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії не здійснював.

Відповідно до п. 6.5 договору, споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної компанії та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Позивач зазначає, що за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року у відповідача утворилась заборгованість за неналежне виконання спірного договору в сумі 43980,91 грн., в тому числі штрафні санкції, що і стало підставою для звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено, за умовами п.6.3 договору, відповідач за три дні до початку розрахункового періоду самостійно сплачує КП "Харківські теплові мережі" попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Втім, відповідач попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії не здійснював.

Відповідно до п. 6.5 договору, споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної компанії та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Враховуючи відсутність авансових платежів з боку відповідача, фактично спожита теплова енергія мала сплачуватись споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Проте, позивач жодних доказів отримання відповідачем рахунків на оплату послуг за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року не надав. Відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Беручи до уваги відсутність доказів отримання відповідачем рахунків на оплату послуг за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року, враховуючи положення п. 6.5 договору, суд приходить до висновку, що строк виконання грошового зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг за вказаний період не настав.

За таких підстав, вимоги позивача є позбавленими фактичного та правового обґрунтування, такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ст. 33 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.06.2016 р.

Суддя Т.В. Інте