ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р. Справа № 922/577/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю:

прокурора - Полякова С.О., службове посвідчення №013758 від 06.12.2012

представника позивача - Бондаренко Я.О., за довіреністю №65 від 22.04.2016

представника відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю №246 від 14.03.2016

представника третьої особи - Палагута О.В., за довіреністю №2 від 22.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4, м. Харків (вх. №1120 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 29.03.16 у справі № 922/577/16

за позовом Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Харківській області

до ФОП ОСОБА_4, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківський автомобільно-дорожний технікум, м. Харків

про визнання недійсним договору та повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.03.2016 у справі № 922/577/16 (суддя Прохоров С.А.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди №5560-Н від 30.09.2013, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (вул. Гуданова, буд.18, м. Харків, ) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (61018, АДРЕСА_1 Код:НОМЕР_1) та додаткові угоди до нього: №1 від 25.09.2014, №2 від 28.10.2015. Припинено зобов'язання за договором оренди №5560-Н від 30.09.2013 на майбутнє. Зобов'язано Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення площею 142, 4 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та повернути їх Харківському автомобільно-дорожньому технікуму. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 2756,00 грн. за таким реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800.

Відповідач, не погодившись з рішенням господарського суду Харківської області від 29.03.2016 у справі № 922/577/16, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення про визнання недійсним договору оренди № 5560-Н від 30.09.20136 року та повернення майна скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

В обґрунтування викладених в апеляційній скарзі вимог відповідач зазначає про те, що суд першої інстанції невірно застосував положення ДСанПіН 5.5.2.008-01, оскільки ХАДТ є вищим навчальним закладом України, а наведені норми розповсюджують свою дію лише на загальноосвітні навчальні заклади. Також, скаржник не погоджується з висновками суду щодо зміни цільового призначення частини приміщення. Відповідач, посилаючись на ст. 73 Закону України "Про освіту", зазначає, що спірне орендне приміщення не використовується ХАДТ для надання освітніх послуг, враховуючи те, що матеріально-технічна база третьої особи у повному обсязі забезпечує весь навчальний процес та виробничу практику своїх студентів та випускників.

Харківський автомобільно-дорожний технікум надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Регіональне відділення фонду державного майна України по Харківській області також надало відзив на апеляційну скаргу, в якому зокрема зазначає про те, що регіональне відділення виступає орендодавцем, який не приймає одноособово рішення стосовно передачі державного майна в оренду щодо якого не є органом управління. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 4, ч. 5 ст. 63 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України, позивач вважає, оскільки орендар здійснив користування приміщенням, договір оренди підлягає визнанню недійсним на майбутнє. Позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2016 у справі № 922/577/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 17.05.2016 оголошено перерву до 31.05.2016

19.05.2016 Харківський автомобільно-дорожний технікум надав додаткові пояснення по справі, в яких посилається на те, що вимоги діючого законодавства під час укладання та виконання спірного договору оренди додержані у повному обсязі.

27.05.2016 відповідач надав пояснення до апеляційної скарги, в яких вважає, що Харківський автомобільно-дорожний технікум мав всі правові підстави для надання спірного приміщення в оренду ФОП ОСОБА_4, та виконує умови надання в оренду майна, що передбачені ст.ст. 70, 73 Закону України "Про вищу освіту".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 розгляд справи відкладено на 16.06.2016.

13.06.2016 Харківський автомобільно-дорожний технікум (3-я особа) надав додаткові пояснення по справі разом з документами на підтвердження своєї позиції у справі, посилаючись зокрема на те, що згідно проектно-технічної документації на будівництво, спірне приміщення ніколи не планувалось використовувати для навчальної та наукової діяльності; дане приміщення побудовано та планувалось використовувати в якості котельні. 3-я особа вказує на те, що площі будівлі котельні на даний час не використовуються, а тому припинено теплопостачання зазначеного спірного приміщення шляхом відключення від газопостачання, що, на думку ХАДТ, позбавляю можливості використовувати приміщення в навчальному процесі. За таких обставин, ХАДТ вважає, що передача спірного приміщення в оренду з метою реалізації Заходів щодо економічного та раціонального використання державнох коштів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 65 від 01.03.2014, повністю відповідає загальнодержавним економічним інтереса України.

16.06.2016 прокурор також надав пояснення по справі, в яких, посилаючись на положення ч.1, ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту» зазначає про те, що невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не є підставою правомірності надання його в оренду, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши пояснення прокурора та уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів встановила наступне.

Звертаючись до господарського суду, прокурор зазначив про те, що під час виконання доручення прокуратури Харківської області від 20.01.2016 №08-43вих-16 за результатами вивчення матеріалів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо випадків нецільового використання приміщень закладів освіти, встановлені порушення норм законодавства під час передачі в оренду низки об'єктів нерухомості, які перебувають на балансі освітніх закладів.

Так, згідно договору оренди № 5560-Н від 30.09.2013, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ФОП ОСОБА_4, останньому передано в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частина навчального полігону (учбово-виробнича авторемонтна майстерня) кім. № 1,3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 на першому поверсі двоповерхової будівлі (інв. № 10310016, літ. "В"), загальною площею 142, 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Харківського автомобільно-дорожнього технікуму, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 20.05.2013 і становить 151 900 грн. Договір укладений строком на 1 рік, тобто до 30.09.2014.

Державне майно, що є предметом вказаного договору, передане ФОП ОСОБА_4 згідно з актом приймання-передачі від 30.09.2013.

Відповідно до умов договору майно передано в оренду для розміщення складу (п.1.2.).

Разом із цим, згідно інформації, зазначеної у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_4 є виробництво іншого трикотажного та в'язаного одягу, надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

В подальшому сторонами у спірному договорі укладено додаткову угоду № 1 від 25.09.2014 до договору оренди № 5560-Н від 30.09.2013, якою продовжено строк дії договору до 30.09.2015. Також, додатковою угодою № 2 від 28.10.2015, договір оренди продовжено до 30.09.2016.

Отже, державне майне, що передано в оренду за спірним договором, на сьогоднішній день продовжує перебувати в користуванні відповідача.

Таким чином, прокурор вважає, що передача в оренду приміщень Харківського автомобільно-дорожного технікуму, який є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом та розміщення складу території частини навчального полігону (учбово-виробничої авторемонтної майстерні) суперечить вимогам чинного законодавства, а саме положенням ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», а також п. 3.19 Державних сантарних правилд і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, які затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001 та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І.ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості, а також ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про оренду державного комунального майна».

На підставі викладеного, прокурор при зверненні з позовною заявою просив суд:

- визнати недійсним договір оренди №5560-Н від 30.09.2013, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та додаткові угоди до нього: №1 від 25.09.2014, №2 від 28.10.2015;

- припинити зобов'язання за договором оренди №5560-Н від 30.09.2013 на майбутнє;

- зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення площею 142, 4 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та повернути їх Харківському автомобільно-дорожньому технікуму.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що орендоване приміщення використовувалось відповідачем для проведення підприємницької діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, що заборонено законодавством. Тобто, в даному випадку умови договору оренди суперечать діючому законодавству України, зокрема, ч.5 ст.63 Закону України Про освіту, що є безумовною підставою для визнання цього правочину недійсним.

За таких обставин, оскільки передача в оренду приміщень Харківського автомобільно-дорожнього технікуму, який є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом та розміщення складу території частини навчального полігону (учбово-виробничої авторемонтної майстерні) суперечить вимогам чинного законодавства, керуючись ч. 1 ст.203, ч. 1 ст. 207, ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, суд першої інстанції визнав недійсним договір оренди №5560-Н від 30.09.2013, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та додаткові угоди до нього: №1 від 25.09.2014, №2 від 28.10.2015, припинивши зобов'язання за договором оренди №5560-Н від 30.09.2013 на майбутнє.

Крім того, керуючись ч. 1 ст. 785 ЦК україни, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення площею 142, 4 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та повернути їх Харківському автомобільно-дорожньому технікуму.

Повторно переглядаючи дану справу, та надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є вимога прокурора про визнання недійсним договору оренди №5560-Н від 30.09.2013, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, з урахуванням додаткових угоди до нього: №1 від 25.09.2014, №2 від 28.10.2015, на підставі ст.ст. 203, 207, 215 Цк України, оскільки даний договір суперечить вимогам чинного законодавства, а саме: положенням ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про оренду державного комунального майна», а також п. 3.19 Державних сантарних правилд і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, які затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001.

Згідно з приписами частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

На підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про освіту" визначено, що право громадян на освіту забезпечується: розгалуженою мережею навчальних закладів, заснованих на державній та інших формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти; відкритим характером навчальних закладів, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей, інтересів громадянина; різними формами навчання - очною, вечірньою, заочною, екстернатом, а також педагогічним патронажем.

Статтею 61 вказаного Закону встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

У відповідності до ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Відповідно до п.2 статті 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.08.2010 №796 до інших послуг, які можуть надаватися такими закладами, відноситься надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Отже, вирішальним в аспекті неухильного дотримання вимог ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту" законодавець визначає обов'язкове використання об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, за цільовим призначенням, тобто тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом мети такого використання (в тому числі, на умовах оренди).

Крім того, постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14.08.2001 за №63 затверджені Державні санітарні правила і норми влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01 поширюються на загальноосвітні навчальні заклади I, I-II, I-III ступенів, спеціалізовані школи I, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, що проектуються, будуються, реконструюються та ті, що існують, незалежно від типу, форми власності і підпорядкування.

Відповідно до п. 3.19 вказаних правил здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча ст.61 Закону України "Про освіту" зазначає, що додатковими джерелами фінансування навчальних закладів, заснованих, в тому числі, на комунальній власності, можуть бути доходи від надання в оренду приміщень. Однак, оренда приміщень у них дозволяється лише у випадках, якщо об'єкт оренди використовується за цільовим призначенням - для навчально-виховного процесу.

Навчально-виховний процес визначений у Положенні про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 за №563, як система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, спірне нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, перебуває на балансі Харківського автомобільно-дорожнього технікуму.

Згідно довідки про включення вищого навчального закладу до Державного реєстру вищих навчальних закладів України, реєстрація № 21-Д-846 від 21.12.2010, Харківський автомобільно-дорожний технікум є закладом з надання освітних послуг, пов'язаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог до молодшого спеціаліста (в т.ч. іноземних громадян). Органом управління є Міністерство освіти і науки України.

Згідно із ч.2 ст.18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного майна» визначено, що не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» об'єкти освіти підпадають під критерії заборони до приватизації.

З огляду на викладені положення законодавства платні послуги по передачі в оренду приміщень загальноосвітнього державного закладу можуть надаватися виключно з метою досягнення передбачених у статті 5 Закону України "Про загальну середню освіту" завдань, якими є виховання громадянина України; формування особистості учня (вихованця), розвиток його здібностей і обдарувань, наукового світогляду; виконання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти, підготовка учнів (вихованців) до подальшої освіти і трудової діяльності; виховання в учнів (вихованців) поваги до Конституції України, державних символів України, прав і свобод людини і громадянина, почуття власної гідності, відповідальності перед законом за свої дії, свідомого ставлення до обов'язків людини і громадянина; реалізація права учнів (вихованців) на вільне формування політичних і світоглядних переконань; виховання шанобливого ставлення до родини, поваги до народних традицій і звичаїв, державної мови, регіональних мов або мов меншин та рідної мови, національних цінностей Українського народу та інших народів і націй; виховання свідомого ставлення до свого здоров'я та здоров'я інших громадян як найвищої соціальної цінності, формування гігієнічних навичок і засад здорового способу життя, збереження і зміцнення фізичного та психічного здоров'я учнів (вихованців).

У відповідності до статті 3 ГК України господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з приписами статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців основним видом діяльності ФОП ОСОБА_4 є виробництво іншого трикотажного та в'язаного одягу, надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Так, згідно договору оренди № 5560-Н від 30.09.2013, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ФОП ОСОБА_4, останньому передано в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частина навчального полігону (учбово-виробнича авторемонтна майстерня) кім. № 1,3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 на першому поверсі двоповерхової будівлі (інв. № 10310016, літ. "В"), загальною площею 142, 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Харківського автомобільно-дорожнього технікуму, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 20.05.2013 і становить 151 900 грн. Договір укладений строком на 1 рік, тобто до 30.09.2014.

Слід зазначити, що листом від 07.05.2013 № 1/11-8014 Міністерство Освіти і науки України повідомило РВ ФДМУ по Харківській області, що не заперечує проти передачі в оренду терміном на один рік частину учбово-виробничої авторемонтної майстерні, загальною площею 142,4м2, за адресою: АДРЕСА_2.

Також, до РВ ФДМУ по Харківській області було надано довідку балансоутримувача Харківського автомобільно-дорожнього технікуму від 02.04.2013 № 207 щодо пропозиції передачі нежитлових приміщень частини навчального полігону (учбово-виробнича авторемонтна майстерня) кім. № 1, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 на першому поверсі двохповерхової будівлі (інв. № 10310016, літ. "В"), загальною площею 142,4м2, за адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин передача в оренду зазначеного майна здійснювалась за згоди органу управління та балансоутримувача та строком на один рік.

Однак, в подальшому, сторонами у спірному договорі укладено додаткову угоду №1 від 25.09.2014 до договору оренди №5560-Н від 30.09.2013 , якою договір продовжено строком на 1 рік, тобто до 30.09.2015. Додатковою угодою №2 від 28.10.2015 до договору оренди №5560-Н від 30.09.2013, якою договір продовжено строком на 1 рік, тобто до 30.09.2016.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи державне майне, перебуває в користуванні відповідача без згоди органа управління Харківського автомобільно-дорожнього технікуму - Міністерства Освіти і науки України на продовження дії договору оренди.

Колегією суддів встановлено, що ФОП ОСОБА_4 було передане в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частина навчального полігону (учбово-виробнича авторемонтна майстерня) кім. № 1,3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13 на першому поверсі двоповерхової будівлі (інв. № 10310016, літ. "В"), загальною площею 142, 4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, під розміщення складу, що в свою чергу не є здійсненням освітньої діяльності з метою досягнення вищенаведених у ст.5 Закону України "Про загальну середню освіту" завдань, а відтак суперечить цільовому призначенню відповідного приміщення.

Посилання Харківського автомобільно-дорожнього технікуму на те, що спірне приміщення не використовувалось в освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, як на підставу правомірності передачі зазначеного приміщення за договором оренди відповідачу, колегія суддів важає безпідставними, оскільки сам зміст договору оренди №5560-Н від 30.09.2013 та акт приймання-передачі орендованого майна свідчать про те, що ФОП ОСОБА_4 було передане державне окреме індивідуально визначене майно - частина навчального полігону (учбово-виробнича авторемонтна майстерня), тобто майно, яке пов'язане з навчальним процесом.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача відносно того, що ним не було змінено цільове призначення орендованого приміщення, оскільки спірним договором оренди визначено його використання під розміщення складу, тобто для проведення господарської (підприємницької) діяльності орендарем, а не для надання освітніх послуг.

Крім того, відповідно до ч.І ст.63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності.

Отже об'єкт освіти це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності установ системи освіти, а тому передача будь-яких приміщень навчальних закладів в оренду суб'єктам господарювання для проведення господарської діяльності не пов'язаної з наданням освітніх послуг прямо заборонена законом.

Слід зазначити, що з огляду на той факт, що поняття об'єкт освіти і науки визначено законодавцем в статті 63 Закону "Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти", останнє в межах вказаної статті розглядається не в загальному аспекті, а в контексті складових матеріально-технічної бази навчальних закладів та установ освіти.

Тобто, в цілях застосування ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" під об'єктами освіти слід розуміти не сам навчальний заклад, і не тільки їх цілісні комплекси, а об'єкти матеріально-технічної бази, про які йдеться в частині 1 названої статті.

Таким чином, невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не свідчить про неналежність цього приміщення до об'єкту освіти та не позбавляє його спеціального статусу, як приміщення навчального закладу, тане є підставою правомірності надання його в оренду, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

До аналогічних висновків прийшов Вищий господарський суд України у справі №906/213/14.

Заборона використання не за цільовим призначенням об'єктів освіти визначена також у постановах Вищого господарського суду України у справах №923/591/14, №910/17883/13, №923/866/14 та №918/144/15.

За таких обставин передача в оренду приміщень Харківського автомобільно-дорожнього технікуму, який є об'єктом державної власності та фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом та розміщення складу території частини навчального полігону (учбово-виробничої авторемонтної майстерні) суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 207 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11, частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Таким чином, оскільки спірний договір суперечить вимогам ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання його недійсним та припинення зобов'язань за ним на майбутнє.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо зобов'язання відповідача повернути спірні приміщення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (Харківський автомобільно-дорожний технікум) враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Таким чином, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

В даному випадку сторонами договору оренди № 5560-Н від 30.09.2013 є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області та ФОП ОСОБА_4, балансоутримувачем є Харківський автомобільно-дорожний технікум, тому вимога прокурора про зобов'язання Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення площею 142, 4 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та повернути їх Харківському автомобільно-дорожньому технікуму, є необґрунтованою.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Вищого господарського суду України від 21.03.2016 у справі № 922/5066/15.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення господарського суду Харківської області від 29.03.2016 у справі № 922/577/16 з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_4 повернути нежитлові приміщення Харківському автомобільно-дорожному технікуму.

Відповідно ст. ст. 49, 105 Господарського процесуального кодексу України підлягають перерозподілу судові витрати.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.03.16 у справі № 922/577/16 скасувати в частині зобов'язання Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення площею 142, 4 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та повернути їх Харківському автомобільно-дорожньому технікуму, та стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 1378,00 грн. судового збору.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову в частині зобов'язання Фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення площею 142, 4 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та повернути їх Харківському автомобільно-дорожньому технікуму

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Харківської області за реквізитами: прокуратура Харківської області, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 7171, код класифікації видатків бюджету - 2800, на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (61018, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.