ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 червня 2016 р. Справа № 902/289/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (юр. адреса: АДРЕСА_1; адреса для листування: 65005, АДРЕСА_3

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентиф. номер НОМЕР_2 (21000, АДРЕСА_2)

про стягнення заборгованості 123428,04 грн.

за участю секретаря судового засідання Миколюк М.Г.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_4 - довіреність № 1/4 від 22.04.2016р.;

відповідача: ОСОБА_2;

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми заборгованості за договором купівлі-продажу товару №РОЗ-00052 від 10.06.2013р. у розмірі 97918,28 грн, пені у розмірі 27835,62 грн, 3% річних в розмірі 2704,15 грн.

Ухвалою суду від 08.04.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/289/16 та призначено її до розгляду на 26.04.2016р.

Ухвалою суду від 26.04.2016р. розгляд справи відкладено на 12.05.2016 р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін та ненаданням сторонами витребуваних судом доказів необхідних для вирішення спору по суті.

Ухвалою суду від 12.05.2016р. розгляд справи відкладено на 06.06.2016р. з огляду на неявку в судове засідання представника позивача та неподання сторонами в повному обсязі витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 06.06.2016р. оголошено перерву в судовому засіданні до 14.06.2016р. та продовжено строку вирішення спору на 15 днів.

В судовому засіданні 14.06.2016р. представником позивача подано заяву від 14.06.2016р., в якій позивач, у зв"язку з перерахунком пені та 3% річних, просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 97918,28 грн, пеню у розмірі 22805,49 грн, 3% річних в розмірі 2704,27 грн. До вказаної заяви позивачем також додано заяву з розрахунком боргу та штрафних санкцій.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, які можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Як вбачається зі змісту п. 3.10 постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011, № 18 під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Проаналізувавши дану заяву, суд приходить до висновку, що позивачем одночасно в ній зменшено позовні вимоги в частині стягнення пені та збільшено позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, у зв"язку зі здісненням нового розрахунку.

Відповідач щодо поданої заяви не заперечив.

Оскільки судом встановлено, що вищенаведені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв заяву позивача до розгляду, відповідно до ст. 22 ГПК України.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік зменшення або збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Оскільки заява № б/н від 14.06.2016р. прийнята господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 123428,04 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2016р. позовні вимоги, з урахуванням заяви від 14.06.2016р., підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві на позов № б/н від 12.05.2016р. суму основного боргу в розмірі 97918,28 грн визнав, водночас заперечив щодо стягнення 3% річних та пені, мотивуючи пропуском строку для стягнення та тяжким фінансовим становищем.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

10.06.2013р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (за договором -продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (за договором - покупець) укладено договір купівлі-продажу №РОЗ-00052, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався продати, а покупець прийняти і оплатити непродовольчу продукцію, переважно автомобільного призначення (далі- товар).

Згідно п. 1.2 договору кількість, асторимент, ціна і порядок розрахунків визначаються виходячи з умов договору та/або додатків до договору. Додатками до договору є, в тому рахунку, видаткові (товарні) накладні, акти звірок, прайс-листи (специфікації), та/або інші документи, погоджені між сторонами в якості доповнень та змін до договору (п. 1.3 договору).

В розділі 3 сторони прописали порядок прийому-передачі товару.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 договору ціна партії товару визначається в накладній, оплата проводиться в готівковому порядку.

Згідно п. 5.7 договору покупець зобов"язався провести оплату за кожну партію товару з відстрочкою платежу 14 календарних днів від дати кожної поставленої партії товару.

Договір діє протягом року з моменту підписання його сторонами. В разі якщо ні одна із сторін не заявляє клопотання про його припинення за 1 місяць до закінчення його дії, договір вважається пролонгованим на тих ж умовах на наступний рік і так далі (п. 8.6 договору).

Згідно наданих сторонами в судовому засіданні усних пояснень, додатково сторони між собою погодили, що ціна товару визначається у доларах США, а розрахунок проводиться у гривні згідно курсу НБУ на момент здіснення розрахунку.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу продавець передав 10.04.2015р. у власність покупцю товар на суму 3730,22 доларів США, що стверджується видатковою накладною № 882 від 10.04.2015р.

Як свідчать матеріали справи, відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконав та не провір оплату за отриманий від позивача товар.

03.03.2016р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №2 від 02.03.2016р. про оплату боргу. Однак відповіді від відповідача про результати розгляду вимоги позивачем не отримано та оплату отриманого товару відповідачем не здійснено.

Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий товар станом на час розгляду справи в суді складає 3730,22 доларів США, що станом на час проведення розрахунку та подання позову до суду еквівалентно 97918,28 грн. Наведене також стверджується обопільно підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків №8 від 06.05.2016р.

Не проведення відповідачем розрахунків за отриманий товар стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами договору купівлі-продажу №РОЗ-00052 від 10.06.2013р. між ними виникли зобов'язання, які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 5.7 договору покупець зобов"язався провести оплату за кожну партію товару з відстрочкою платежу 14 календарних днів від дати кожної поставленої партії товару.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 97918,28 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її у вказаному розмірі.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 2704,27 грн 3% річних, які нараховані за період з 25.04.2015р. по 25.03.2016р. та 22805,49 грн пені, яка нарахована за період з 25.04.2015р. по 25.10.2015р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строки оплати товару обумовлені сторонами у п. 5.7 договору купівлі-продажу.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання у вказаний строк, він є боржником, що прострочив.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до положень ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.1 договору, за несвоєчасні розрахунки, за виключенням суми передоплати, покупець зобов"язується виплатити продавцю пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого прошового зобов"язання за кожжен день прострочення.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України- гривні.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в гривні, яка нарахована відповідно до вимог ст. 232 ГК України, та з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, оскільки розмір пені, визначений у договорі, перевищує розмір подвійної облікової ставки Національного банку України за вказаний період.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою правильності періодів нарахування та розрахунку 3% річних та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу, судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, пені та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Доводи представника відповідача наведені у відзиві від 12.05.2016р. є непереконливими, не спростовують правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, а тому оцінюються судом критично.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

14.06.2016р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідентиф. номер НОМЕР_2 (21000, АДРЕСА_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (юр. адреса: АДРЕСА_1; адреса для листування: 65005, АДРЕСА_3 97918,28 грн основного боргу, 22805,49 грн пені, 2704,27 грн 3% річних, 1851,42 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17 червня 2016 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи