ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 р. Справа № 917/662/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артемій плюс", вул. Свіштовська, 15, офіс 14, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 121 806 грн. 25 коп. страхового відшкодування

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 121806,25 грн. матеріальних збитків в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, останній, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при настанні вибуху за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 9, отримав, в силу приписів статті 1166, ч. 1 ст. 1191, ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

14.06.2016 р. позивач електронною поштою направив на адресу господарського суду Полтавської області наступні клопотання:

- клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції. Суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання за мотивуванням, викладеним в ухвалі від 14.06.2016 р.;

- клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3.

Згідно п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова N 18) питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

За таких обставин, беручи до уваги той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження впливу винесення рішення з даного господарського спору безпосередньо на права та обов'язки вказаної фізичної особи та, що залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи до участі у справі, жодним чином предметно на розгляд даної справи не впливає, судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

- клопотання про відкладення справи на 15 днів та продовження строку розгляду справи. Вказані клопотання задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду від 27.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено засідання на 24.06.2016 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області розгляд справи відкладено на 14.06.2016 р. Тобто, позивач мав достатньо часу (20 днів) для надання суду витребуваних документів, тому судом відхиляється клопотання про продовження строку розгляду справи.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено протягом двох місяців з дня надходження позовної заяви. В даному випадку цей строк закінчується, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилається на те, що:

- автомобіль був припаркований у забороненому місці;

- позивачем не проведена належним чином автотехнічна експертиза;

- є невідповідність даних зазначених у рахунку на оплату № від 30.04.2015 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

20.02.2015 p. між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_4 (Далі - Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 38767а5пп (Далі - Договір КАСКО, а.с. - 7-20), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме автомобіля НОМЕР_1, його окремих частин чи додаткового обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2015 р. близько 17 год. 10 хв. в м. Кременчук на вул. Свіштовська, 9, у виробничому приміщенні ТОВ «АРТЕМІЙ ПЛЮС» (далі - Відповідач) виникла пожежа, що призвела до вибуху цистерни в результаті здійснення ремонтних робіт майстром зварювальником Відповідача ОСОБА_3. В результаті даного вибуху цистерни було пошкоджено припаркований біля виробничого приміщення ТОВ «АРТЕМІЙ ПЛЮС», транспортний засобів «Ford», д/н AT 6010 ВІ, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Позивач стверджує, що у зв'язку з названою подією ОСОБА_5 було завдано шкоду в розмірі 121 806,25 грн., що підтверджується рахунком на оплату № НОМЕР_2 від 30.04.2015 р. та актом виконаних робіт № Кр00464 від 22.06.2015 р. про проведення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Ford», д/н AT 6010 ВІ.

З матеріалів вбачається, що позивач визнав вказаний випадок страховим та згідно з умовами п. 29.12. Договору страхування КАСКО, на підставі зібраних документів останнім було розраховано та виплачено Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 121 806,25 грн., які були перераховані на станцію технічного обслуговування ТОВ «Компанія Кременчук Автосвіт» для здійснення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Ford», д/н AT 6010 ВІ, що підтверджується платіжним дорученням № 174 642 від 20.05.2015 р.(а.с.35).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що відповідно до Постанови про визнання потерпілим від 28.04.2015 р. встановлено, що дії працівника ТОВ «АРТЕМІЙ ПЛЮС» ОСОБА_3 призвели до вибуху автомобільної цистерни. В результаті розлітання уламків, що виникли в результаті вибуху, призвело до пошкодження автомобіля НОМЕР_1. Таким чином позивач вважає, що до ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до ТОВ «АРТЕМІЙ ПЛЮС», як до особи відповідальної за відшкодування заподіяної шкоди на суму 121 806,25 грн.

Задля врегулювання спору в досудовому порядку відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України відповідачу було направлено Претензію вих. № ЛВ9686 від 22 08.2015 р. з вимогою сплатити розмір завданої шкоди на користь позивача. Позивач зазначає, що відповідачем було отримано вказану вимогу 10.09.2015 p., однак на даний час сума вимоги на користь позивача відповідачем не сплачено.

Таким чином, позивач посилаючись на ст. 1166, 1191та 1172 ЦК України просить стягнути з відповідача 121806,25 грн страхового відшкодування.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За умовами цього Договору позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.п. 25.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов'язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з п. 34.1 та п. 34,2 Договору в результаті настання страхового випадку.

До страхових ризиків відносяться:

"Викрадення" - незаконне заволодіння ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, з урахуванням умов, вказаних в розділі17 цього Договору.

"Збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП;

"Збитки внаслідок інших подій" - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України; пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, внаслідок стихійного лиха (бурі, урагану, смерчу, повені, затоплення, паводку, зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, оповзню, осідання грунту, обвалу лавини, незвичайних для даної місцевості морозів та великих снігопадів, дії грунтових вод, шторму, цунамі, удару блискавки та інших надзвичайних явищ природи), пожежі або вибуху, нападу тварин, падіння предметів на ТЗ (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), попадання каміння або інших предметів, що відлетіли з-під коліс ТЗ, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних в п. 25.2.1, 25.2.2 Договору), якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами розділу 30 цього Договору (розділ 25 Договору).

За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 ЗУ «Про страхування» обовязок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно повязують момент виникнення обовязку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

Як вже зазначалося, в обґрунтування позовної заяви позивач посилається на Постанову про визнання потерпілим від 28.04.2015 р. за результатами якої, останній визнав пошкодження автомобіля в результаті вибуху страховим випадком. Однак, з назви самої постанови та з її резолютивної частини не вбачається, що вказаний документ встановлює факт вини ОСОБА_3 Вказана постанова не є належним доказам, на підставі якого можна робити висновки про те, що пошкодження майна сталася з вини працівника відповідача. Таким доказом може бути вирок суду з кримінальної справи та який, з огляду на приписи ст.35 ГПК України, матиме преюдиційне значення для даної справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ст. 17 Кримінально-процесуального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки вину ОСОБА_3 у виникненні пожежі, що призвела до вибуху, внаслідок якого було пошкоджено застрахований автомобіль, на час розгляду справи, не доведено у законом визначеному порядку, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повний рішення складено 21.06.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя