ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа №922/864/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача не з'явився,

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 01.02.2016р.,

третьої особи не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (вх.№1604Х/1 від 03.06.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2016р. у справі №922/864/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства "Термолайф", м. Харків,

про визнання недійсним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016р. до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" та просило витребувати у Приватного акціонерного товариства "Термолайф" у Національної комісії з цінних паперів фондового ринку та у Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції копію рішення від 04.09.2015р. загальних зборів акціонерів ПрАТ "Термолайф" про збільшення статутного капіталу.

Визнати недійсним та скасувати рішення від 04.09.2015р. загальних зборів акціонерів ПрАТ "Термолайф" про збільшення статутного капіталу.

Стягнути з ПрАТ "Термолайф" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" суму судового збору 1378,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.05.2016р. у справі №922/864/16 (суддя Лаврова Л.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2016р. у справі №922/864/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення від 04.09.2015р. загальних зборів акціонерів ПрАТ "Термолайф" про збільшення статутного капіталу.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано оцінку тій обставині, що в результаті прийнятого рішення загальними зборами акціонерів ПрАТ "Термолайф" було випущено та розміщено 4900 штук простих іменних акцій, у результаті чого предмет застави, а саме: пакет акцій, що дорівнює 100% статутного капіталу, зменшився до 9,25% частки статутного капіталу. Відповідне, на думку апелянта свідчить про порушення прав ПАТ "Сбербанк" внаслідок прийняття рішення від 04.09.2015р. загальних зборів акціонерів про збільшення статутного капіталу, а саме ст.ст. 526, 610, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, з огляду на умови укладених між сторонами договорів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 15.06.2016р.

Через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Термолайф" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6187 від 15.06.2016р.), в якому відповідач просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач зазначає, що 500 штук акцій ПрАТ "Термолайф" загальною номінальною вартістю 500000,00 грн., що перебувають у заставі ПАТ "Сбербанк", ніяких змін не зазнали і залишаються обтяженими відповідно до умов договорів застави цінних паперів від 13.09.2012р. Відповідач вважає, що ПАТ "Сбербанк" не доведено одночасне існування двох підстав для визнання рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Термолайф" про збільшення статутного капіталу від 04.09.2015р. недійсним, а саме: відсутні будь-яка невідповідність оскаржуваного рішення саме вимогам чинного законодавства та відсутні будь-які порушення прав та охоронюваних законом інтересів ПАТ "Сбербанк".

Апелянт не реалізував своє право на участь у судовому процесі та не забезпечив явку свого представника в судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 15.06.2016р., хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, з якого вбачається що ухвала про прийняття скарги до розгляду була отримана представником позивача (Кругляк) 13.06.2016р.

Згідно з п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та третьої особи.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 15.06.2015р. представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2012р. між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_2 Сбербанку Росії" (найменування змінено на ПАТ "Сбербанк") та Приватним акціонерним товариством "Термолайф" (позичальник/відповідач) укладено договір про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО з наступними змінами та доповненнями (кредитний договір 1), за умовами якого відповідачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит у сумі 30980000,00 доларів США (кредит). Відповідач зобов'язувався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови кредитного договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до нього.

04.09.2012р. між ПАТ "Сбербанк" та Приватним акціонерним товариством "Термолайф" укладено договір про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО з наступними змінами та доповненнями (кредитний договір 2), за умовами якого відповідачу було відкрито кредитну лінію та надано кредит у сумі 1000000,00 доларів США (кредит). Відповідач зобов'язувався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови кредитного договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та/або додатковими угодами до нього.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами 1 та 2 укладено наступні договори.

13.09.2012р. між ОСОБА_3 (акціонером відповідача), що є майновим поручителем юридичної особи Приватного акціонерного товариства "Термолайф" та позивачем укладено договір застави цінних паперів.

13.09.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Менеджмент логістик компані", що є майновим поручителем юридичної особи Приватного акціонерного товариства "Термолайф" та позивачем укладено договір застави цінних паперів.

Предметом застави за вказаними договорами застави цінних паперів від 13.09.2012р. є цінні папери, а саме: прості іменні акції у бездокументарній формі, випущені ПрАТ "Термолайф" (код за , міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA НОМЕР_1; прості іменні акції; номінальна вартість одного цінного папера 1000,00 грн).

Зокрема, акціонером ПрАТ "Термолайф" - ОСОБА_3 передано в заставу ПАТ "Сбербанк" 50 штук вказаних акцій загальною номінальною вартістю 50000,00 гривень, що складає 10% статутного капіталу ПрАТ "Термолайф"; акціонером ПрАТ "Термолайф" - ТОВ "Менеджмент логістик компані" передано в заставу ПАТ "Сбербанк" 450 штук вказаних акцій загальною номінальною вартістю 450000,00 гривень, що складає 90% статутного капіталу ПрАТ "Термолайф".

04.09.2015р. на позачергових загальних зборах акціонерів ПрАТ "Термолайф" прийняті рішення, оформлені протоколом б/н, відповідно до яких збільшено статутний капітал відповідача за рахунок додаткових внесків у вигляді грошових коштів шляхом приватного розміщення 4900 штук простих іменних акцій; здійснено приватне розміщення акцій ПрАТ "Термолайф" серед акціонерів, які є акціонерами на дату прийняття цього рішення про збільшення статутного капіталу шляхом приватного розміщення акцій, без залучення інших інвесторів.

ПАТ "Сбербанк", не погоджуючись із вищевказаним рішенням загальних зборів акціонерів, звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до ПрАТ "Термолайф" про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Термолайф" про збільшення статутного капіталу від 04.09.2015р.

Позовні вимоги ПАТ "Сбербанк" мотивовані тим, що, оскаржуване рішення прийняте з порушенням статті 17 Закону України "Про заставу" та частини 2 статті 586 Цивільного кодексу України. Зокрема, позивач, зазначив, що ПАТ "Сбербанк", як заставодержатель акцій, не надавав згоди на прийняття акціонерами компанії рішення про збільшення статутного капіталу, у звязку з чим відбулось знецінення переданого в заставу пакету пайових акцій цінних паперів, що свідчить про порушення наведених норм права та умов укладених договорів.

Приймаючи оскаржуване рішення від 11.05.2016р. про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі господарський суд Харківської області вказав на те, що рішення загальних зборів акціонерів відповідача жодним чином не порушує законних прав та інтересів позивача, як заставодержателя, оскільки заставне майно змін не зазнавало, а позивачем не доведено суду, яким чином відбулось знецінення предмету застави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених вище норм доводить до висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Договір застави є одним зі способів забезпечення виконання зобов'язання. За його змістом відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини 2 статті 586 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 17 Закону України "Про заставу" заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Тобто заставодержатель наділений правом контролю за предметом застави за законом та договором застави, і саме його право, у разі відчуження предмета застави, передачі його у користування іншій особі або іншого розпорядження ним, є порушеним.

Так, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що предмет застави у вигляді 500 штук іменних акцій ПрАТ "Термолайф" загальною номінальною вартістю 500000,00 грн. було відчужено, або передано в користування іншій особі.

Крім того, не змінились: номінальна вартість однієї акції, що перебуває в заставі - 1000,00 грн.; загальна кількість акцій, що перебуває в заставі - 500 шт; загальна номінальна вартість однієї акції, що перебуває в заставі - 500000,00 грн., власники заставодавці акцій - ТОВ "Менеджмент логістик компані" та ОСОБА_3; розміри часток власників (заставодавців) акцій - ТОВ "Менеджмент логістик компані" та ОСОБА_3 у статутному капіталі ПрАТ "Термолайф" у відсотковому вираженні.

Так, в наслідок прийняття акціонерами оскаржуваного рішення про збільшення статутного капіталу від 04.09.2015р. будь-яких змін стосовно предмета застави за договорами від 13.09.2012р. не відбулось; 500 штук акцій ПрАТ "Термолайф" загальною номінальною вартістю 500000,00 грн., залишаються обтяженими відповідно до умов договорів застави цінних паперів від 13.09.2012р.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази вчинення акціонерами відповідача будь-яких дій, обмеження на вчинення яких передбачені статтею 17 Закону України "Про заставу" та частиною 2 статті 586 Цивільного кодексу України.

Єдиним наслідком прийняття загальними зборами акціонерів ПрАТ "Термолайф" оскаржуваного рішення стало збільшення статутного капіталу ПрАТ "Термолайф" на 4900000,00 грн. за рахунок додаткових внесків акціонерів у вигляді грошових коштів шляхом приватного розміщення 4900 штук простих іменних акцій існуючої номінальної вартості 1000,00 гривень кожна серед існуючих акціонерів. В результаті проведення емісії нових акцій статутний капітал ПрАТ "Термолайф" був збільшений з 500000,00 грн. до 5400000,00 грн. Вказане ніяким чином не впливає на передану у заставу кількість акцій вказаної номінальної вартості.

При цьому, колегія суддів зазначає, що пунктом 6 частини 2 статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що прийняття рішення про збільшення статутного капіталу товариства належить до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства. Передбачене законом право акціонерів прийняти рішення про виділ не може бути обмежене, крім випадків, передбачених законом. В свою чергу ПАТ "Сбербанк" не навів в позовній заяві жодної норми закону, яка б обмежувала такі права акціонерів.

Щодо посилань позивача на те, що у звязку із збільшенням статутного капіталу ПрАТ "Термолайф" відбулось знецінення переданого в заставу пакету пайових акцій цінних паперів, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із пункту 4.4.11 договорів застави цінних паперів від 13.09.2012р., укладених між акціонерами ПрАТ "Термолайф" та ПАТ "Сбербанк", з метою недопущення знецінення пакету пайових цінних паперів, переданого в заставу за цим договором, зміну розміру дольової участі заставодавця в статутному капіталі емітента, заставодавець зобовязується голосувати пайовими цінними паперами за проведення додаткової емісії пайових цінних паперів емітента, ліквідацію або реорганізацію емітента, лише за попередньо отриманою згодою заставодержателя.

Як вже було зазначено вище, відповідно до пункту 3.1. договорів застави цінних паперів від 13.09.2012р. предметом застави є зазначені в договорі цінні папери у відповідній кількості (50 штук за договором застави 1 та 450 штук за договором застави 2). Вказаним пунктом договору, також, вказана номінальна вартість 1 цінної папери у розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, вказаним договором були надані в заставу цінні папері у визначеній кількості - 500 штук із зазначенням їх номінальної вартості, і ніяким чином по вказаному договору не передавались корпоративні права або частки у статутному капіталі товариства.

При цьому, за змістом п. 3.2. договору застави цінних паперів від 13.09.2012р., укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "Сбербанк" заставна вартість предмету застави (50 штук акцій ПрАТ "Термолайф" загальною номінальною вартістю 50000,00 гривень) складає 0,10 грн.

Зі змісту п. 3.2. договору застави цінних паперів від 13.09.2012р., укладеного між ТОВ "Менеджмент логістик компані" та ПАТ "Сбербанк" вбачається, що заставна вартість предмету застави (450 штук акцій ПрАТ "Термолайф" загальною номінальною вартістю 450000,00 гривень) складає 0,90 грн.

Відповідно до висновку оцінювача ТОВ "Адаміл" про вартість оцінюваного майна ринкова вартість однієї акції ПрАТ "Термолайф" станом на 12.11.2015р. складає 1380,96 грн.

Таким чином, позивач не довів того, що внаслідок збільшення статуного капіталу відповідача відбулось знецінення пакету акцій, переданих в заставу.

При цьому, ототожнення позивачем предмету застави із часткою в статутному капіталі є необґрунтованим, оскільки, по-перше, як вже було сказано, по договорам застави від 13.019.2012р. предметом застави є саме цінні папери, а не корпоративні права акціонерів товариства; подруге, пакет пайових цінних паперів про ризик знецінення якого зазначено в пункті 4.4.11. договору розглядається як сумарна кількість акцій (кількість штук акцій) переданих в заставу (50 штук за договором застави 1 та 450 штук акцій за договором застави 2), із визначеною в договорі вартістю.

Крім того, досліджуючи дотримання відповідачем умов пункту 4.4.11 договорів застави, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення зміни розміру дольової участі заставодавців в статутному капіталі товариства, як однієї із підстав необхідності попереднього отримання згоди заставодержателя.

Отже, колегією суддів не встановлено, що при прийнятті рішення загальними зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства "Термолайф" відбулось порушення норм чинного законодавства та умов договору, як і не доведено позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" N13 від 24.10.2008р., судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків , спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

За змістом пункту 2 Розяснення Президії Вищого арбітражного суду України N02-5/35 від 26.01.2000р., підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.05.2016р. у справі №922/864/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21 червня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий