ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р.Справа № 916/614/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Максіміхіной Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений;

від відповідача ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради: ОСОБА_2, довіреність № 01-36/34, дата видачі : 20.05.16;

від відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Одеської міської ради: ОСОБА_4, довіреність № 1263/01-20, дата видачі : 05.05.16;

від відповідача ОСОБА_1 освіти та науки Одеської міської ради: не зявився, про час і місце судового засідання належним чином повідомлений

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт

на рішення господарського суду Одеської області від 18.04.2016р.

по справі № 916/614/16

за позовом Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт

до відповідачів:

- ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради;

- ОСОБА_3 районної державної адміністрації Одеської міської ради;

- ОСОБА_1 освіти та науки Одеської міської ради

про відшкодування збитків у розмірі 57 208,70 грн.

В С Т А Н О В И В :

15.03.2016р. Державне підприємство Одеський морський торгівельний порт (далі по тексту ДП Одеський морський торгівельний порт) звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів: ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради (відповідач - 1), ОСОБА_3 районної державної адміністрації Одеської міської ради (відповідач - 2), ОСОБА_1 освіти та науки Одеської міської ради (відповідач - 3) про солідарне стягнення компенсації витрат по сплаті земельного податку у сумі 57 208,70 грн.

Свої позовні вимоги позивач з посиланням на ст.ст.224, 225,228 Господарського кодексу України, обґрунтовує тим, що він зазнав збитків в результаті сплати земельного податку у сумі 57 208,70 грн. за земельну ділянку площею 0,4709 га, що знаходиться у нього на праві постійного користування, якою фактично користується Одеська міська рада та її органи, оскільки на цій земельній ділянці розташована будівля дитячого садку № 190, що перебуває на балансі Одеської міської ради, а відповідно із цим земельний податок повинні сплачувати відповідачі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.04.16 р. (суддя Зайцев Ю.О.) у задоволенні позову Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт відмовлено з огляду на те, що земельна ділянка площею 0,4709 га. знаходиться у позивача на праві постійного користування, яке в установленому законом порядку не припинено, а відповідно із цим земельний податок за вказану земельну ділянку повинен сплачувати позивач, оскільки у відповідачів відсутні правові підстави для сплати цього земельного податку, так як за ними не зареєстровано відповідне право в державному реєстрі речових прав на земельну ділянку площею 0,4709 га. За таких обставин позивач не довів наявність збитків, спричинених відповідачами.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Державне підприємство Одеський морський торгівельний порт через господарський суд Одеської області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 18.04.16 р. та задовольнити позов, оскільки вказане рішення прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Державне підприємство Одеський морський торгівельний порт посилається на те, що в наявних матеріалах достатньо доказів, які свідчать про спричинення відповідачами збитків, і яким судом 1 інстанції не надано належної оцінки. На переконання скаржника сам факт користування Одеською міською радою та її органами земельною ділянкою, що знаходиться на праві постійного користування у Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт, та сплата позивачем земельного податку за цю земельну ділянку, свідчать про спричинення відповідачами збитків у розмірі сплаченого позивачем земельного податку, а відповідно із цим суд 1 інстанції повинен був задовольнити позов, забезпечивши право позивача на справедливий судовий розгляд, передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради та ОСОБА_3 районна державна адміністрація Одеської міської ради відзиви на апеляційну скаргу не надали, однак їх представники в судовому засіданні просили залишити без задоволення апеляційну скаргу без задоволення, оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, вважаючи його обґрунтованим та таким, що відповідає наявним матеріалам справи та чинному законодавству.

Представники Державного підприємства Одеський морський торгівельний порт та ОСОБА_1 освіти та науки Одеської міської ради відзиви на апеляційну скаргу не надали, в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не заявляли, тобто без поважних причин не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю їх представників.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради та ОСОБА_3 районної державної адміністрації Одеської міської ради, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту серії І-ОД №003345 від 20.03.2001р., земельна ділянка по вул. Генерала Петрова, 9-а, м. Одеса, площею 2,1746 га, в тому числі площею 0,4709га, належить Державному підприємству Одеський морський торговельний порт на праві постійного користування для експлуатації дошкільних установ.

На підставі наказу Міністерства інфраструктури України №846 від 30.10.2013р. Про передачу обєктів ДП Одеський морський торговельний порт у комунальну власність доручено Державному підприємству Одеський морський торговельний порт передати у комунальну власність територіальної громади м. Одеси, зокрема, будівлю дитячого садка №190 (1967р.п., інв. №078790) разом з основними засобами, які необхідні для обслуговування цього дошкільного навчального закладу, яка розташовується на земельній ділянці площею 0,4709 га за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 9-а.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №293 від 30.10.2014 року затверджено акти приймання передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси дошкільних навчальних закладів, які знаходяться на балансі ДП Одеський морський торговельний порт, а саме: №190, що розташований за адресою: м. Одеса, ОСОБА_5, 9-а, та №185, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14-Б, з 01.01.2015 р.

Державне підприємство Одеський морський торговельний порт здійснює витрати по сплаті плати за землю у вигляді земельного податку за земельну ділянку, на якій розміщено дитячий садок №190, що знаходиться за адресою: м. Одеса, ОСОБА_5, 9-а.

У звязку із зазначеним Державне підприємство Одеський морський торговельний порт листом за вих. №41-11/635 від 10.04.2015 р. на адресу ОСОБА_3 районної адміністрації Одеської міської ради направлено два оригінали договору про відшкодування витрат по платі за землю на розгляд та підписання.

27.05.2015 р. на адресу Державного підприємства Одеський морський торговельний порт надійшов лист ОСОБА_3 районної адміністрації Одеської міської ради за вих. №1638/01-20 від 20.05.15 р. з повідомленням, що договір компенсації плати за землю не підлягає укладенню.

08.10.2016р. для урегулювання питання компенсації ДП «Одеський морський торговельний порт» плати за вказану земельну ділянку, позивач звернувся до ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради з претензією за.№20/1-1800 з проханням здійснити компенсацію плати за землю у вигляді земельного податку за земельну ділянку по вул. Генерала Петрова, 9-а, м. Одеса, площею 0,4709га, на який знаходиться навчальний заклад №190, що обліковується на балансі ОСОБА_3 районної адміністрації Одеської міської ради, яку було перераховано ДП «Одеський морський торговельний порт» до державного бюджету у період з 01.01.2015р. по 28.07.2015р. у сумі 33 213,44грн.

20.11.2015р. на адресу ДП «Одеський морський торговельний порт» надійшла відповідь ОСОБА_1 комунальної власності Одеської міської ради за вх. №007479 з повідомленням про відсутність підстав для компенсації ДП «Одеський морський торговельний порт» суми земельного податку у розмірі 33 213,44грн. сплаченого до бюджету у період з 01.01.2015р. по 28.07.2015р.

Не врегулювавши спірне питання в досудовому порядку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач у ній визначив предмет позову як стягнення збитків сплаченого земельного податку, за підстав, обумовлених статтею 228 Господарського кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд 1 інстанції зазначив, що позивач не навів обставин та підстав, що зумовлювали б виникнення у відповідача обов'язку сплачувати кошти на користь позивача відповідно до наведених ним у позовній заяві предмету та підстав позову.

Судова колегія зазначає, що за змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених законом або договором; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини 1 та 2 статті 14 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування у вигляді втрат, заподіяних у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,чи витрат, необхідних для відновлення порушеного права, а також у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 228 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов'язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб'єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Таким чином, неодмінною умовою виникнення у відповідачів перед позивачем обов'язку відшкодувати визначені позивачем суми за наведених предмету та підстав позову є неправомірна поведінка відповідачів, що спричинила витрати управненої сторони, та виконання позивачем обов'язку відповідача відшкодувати заподіяні відповідачем збитки на користь управненої особи (тобто, виконати зобов'язання замість відповідача).

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п. 14.1.147 Податкового кодексу України визначено такий вид загального державного податку як плата за землю, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 14.1.72 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до п. 269.1 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Відповідно до пункту 270.1 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

При цьому, згідно статей 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 269 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають право користування та право оренди земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №55970548 від 25.03.2016 р. про реєстрацію права власності від 16.06.2015 р. № 10133263, на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за Одеською обласною державною адміністрацією зареєстроване право державної власності на 1/1 частки земельної ділянки площею 0,4709 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти є державною формою власності.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №55970548 від 25.03.2016 р. про реєстрацію іншого речового права від 16.06.2015 р. № 10133740 на підставі державного акту від 20.03.2001 р. І-ОД №003345 Державному підприємству «Одеський морський торгівельний порт» зареєстровано право постійного користування зазначеною вище земельною ділянкою.

При цьому відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом за вих. № 41-3/1277 від 08.10.2014р. звертався до Міністерства інфраструктури України з заявою про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою розташованою по вул. Генерала Петрова, 9-а, м. Одеса площею 0,4709 га з моменту передачі розташованих на ній дошкільних навчальних закладів з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та підписання відповідного акту приймання передачі.

На що отримав лист - відповідь № 16/1772-14 від 21.10.2014р. від Міністерства інфраструктури України в якому останнім зазначено, що станом на 21.10.2014р. триває робота по передачі будівель дитячих дошкільних закладів в комунальну власність територіальної громади м. Одеси, а тому розгляд зазначеного питання можливий після закінчення вищенаведених заходів.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази повторного звернення позивача до Міністерства інфраструктури України з заявою про відмову від зазначеної земельної ділянки після прийняття рішення Виконавчим комітетом Одеської міської ради №293 від 30.10.2014 року яким затверджено акти приймання передачі з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси дошкільних навчальних закладів, які знаходяться на балансі ДП Одеський морський торговельний порт, а саме: №190, що розташований за адресою: м. Одеса, ОСОБА_5, 9-а, та №185, що розташований за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14-Б, з 01.01.2015 р.

Отже, позивач не оформив належним чином припинення права постійного користування земельною ділянкою, на якій розміщено дитячий садок №190, що знаходиться за адресою: м. Одеса, ОСОБА_5, 9-а. після прийняття рішення виконавчим комітетом Одеської міської ради №293 від 30.10.2014 року, а відтак як постійний користувач за яким зареєстровано право постійного користування зазначеною вище земельною ділянкою зобовязаний сплачувати земельний податок.

Враховуючи вищевикладене, відсутність передбаченого законом зареєстрованого права на зазначену вище земельну ділянку за територіальною громадою, в тому числі в особі органів визначених в позовній заяві у якості відповідачів, правові підстави для компенсації земельного податку відсутні, а тому суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ДП «Одеський морський торгівельний порт» про відшкодування збитків у розмірі 57 208,70 грн.

За таких обставин апеляційна скарга Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 18.04.16р. без змін.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 18.04.2016 року у справі № 916/614/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» без задоволення.

Повний текст постанови складено 10.06.2016 р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.