ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.06.2016 Справа № 905/1622/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гринько С.Ю., при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Електронтехсервіс ЛТД, м. Жовті Води Дніпропетровської області

до відповідача Публічного акціонерного товариства ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу, м.Добропілля

про стягнення 41836,75 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 довіреність від 16.05.2016 року,

від відповідача не явився.

СУТЬ СПОРУ:

05.05.2016 р. позивач звернувся до господарського суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 41836,75 грн., з яких: 24391,32 грн. основна заборгованість, 1200,85 грн. 3% річних, 16244,58 грн. інфляційні витрати.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на невиконання відповідачем грошового зобовязання за договором № 197 від 06.06.2014 р., за яким відповідачем несплачена поставлена позивачем продукція відповідно видаткової накладної №ПК-0000377 від 10.06.2014 р. За своєчасне невиконання грошового зобовязання нараховані річні проценти та інфляційні витрати відповідно ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідач не скористався своїм законним правом на участь в судовому засідання, про час і місце якого був належним чином повідомлений, про що свідчить підпис уповноваженої особи на рекомендованому повідомленні.

Неявка представника відповідача не обмежує права суду на вирішення спору по суті за достатністю документів і відсутності відзиву на позов відповідно до ст. 75 ГПК України.

Перевіряючи надані позивачем документи до позовної заяви, якими він обґрунтовує позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором поставки та застосування ст. 625 Цивільного кодексу України.

Підставою, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог є договір № 197 від 06.06.2014 року, специфікація та видаткова накладна, за якими уповноваженим представником відповідача за довіреністю отриманий товар на умовах оплати в строки, встановлені договором.

Оцінюючи надані документи, господарський суд надає правову оцінку документам, на які посилається позивач, як на підставу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

06.06.2014 року позивач та відповідач підписали договір № 197, яким передбачили, що позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними показниками, узгодженими сторонами договором та специфікаціях, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами договору.

За своїм змістом та правовою природою договір № 197 від 06.06.2014 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1 договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості,за цінами, з якісними показниками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях.

Умови поставки продукції DDP (Инкотермс-2000). Місце пункту призначення вказуються сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п. 4.2)

Пунктом 4.3 договору встановлена обовязковість позивача надати товарно-супровідні документи, зокрема рахунок-фактуру як доказ поставки.

Пунктом 2 специфікації від 29.05.2014 року встановлені строки поставки та умови оплати: розрахунки за поставлену позивачем продукцію здійснюються покупцем (відповідачем) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (позивача) протягом 90 календарних днів з моменту поставки відповідної партії продукції.

Строки поставки 25.06.2014 року.

Відповідно до пункту 8.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та погодили, що у випадку належного виконанням обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх обовязків за договором, строк його дії продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань.

Оскільки договором сторони врегулювали і узгодили всі істотні умови для договору купівлі-продажу, він вважається укладеним і таким, що відповідає діючому законодавству.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору та специфікації до нього позивачем поставлена у власність відповідача продукція на загальну суму 24391,32 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а саме:

- специфікація від 29.05.2014р., видаткова накладна № пк-0000367 від 10 червня 2014 року на суму 24391,32 грн. (з ПДВ) рахунок на оплату продукції № пк-0000377 від 10 червня 2014 року;

Продукція прийнята без будь-яких зауважень разом з рахунками на її оплату уповноваженими представниками відповідача за довіреностями, а саме: ОСОБА_3 (фахівець) за довіреністю № 1043 від 10.06.2014 року, про що свідчать підписи даної особи на вищезазначеній видатковій накладній.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобовязання відповідача щодо сплати отриманого товару викладені пунктом 2 специфікації до договору, за яким покупець зобовязався сплати отриману продукцію шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 календарних днів з моменту поставки відповідної партії продукції.

Поставлена продукція за видатковою накладною 10.06.2014 року відповідно до умов договору мала буди сплачена до 08.09.2014 року (90 календарних днів). З 09.09.2014 року починається прострочка грошового зобовязання.

В супереч умовам договору за отриману продукцію відповідач оплату не здійснив, про що позивачем була направлена відповідачу претензія від 27.01.2016 року № 30/1, в якій просить сплатити суму заборгованості та поставлену продукцію в розмірі 24391,32 грн. та попереджає про застосування ст. 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином сума несплаченої відповідачем заборгованості на корить позивача на момент спору становить 24391,32 грн.

Оскільки за ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та доведено факт невиконання відповідачем грошових зобовязань, господарський суд вважає доведеними вимоги позову в частині стягнення боргу з відповідача в розмірі 24391,32 грн., а тому задовольняє позов в цій частині.

Позивач з посиланням на норми ст.625 Цивільного Кодексу України, заявив вимоги про стягнення з відповідача, який не виконав своєчасно грошові зобовязання 3% річних в сумі 1200,85 грн. за період з 09.09.2014р. по 29.04.2016 р. і інфляційних витрат в сумі 16244,58 грн. за період з вересня 2014 року по березень 2016 року.

Вирішуючи ці питання, суд виходить з наступного: ст.625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 16244,58 грн. і 3 % річних в розмірі 1200,85 грн. за весь час прострочення.

Оскільки з вини відповідача виник спір, на нього покладаються судові витрати у розмірі, сплаченому позивачем.

На підставі ст. ст. 526, 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67, 193 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 33, 75, 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Електронтехсервіс ЛТД про стягнення 41836,75 грн. з Публічного акціонерного товариства ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу», , Донецька область, м. Добропілля 85000, вул. Київська, 1 на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Електронтехсервіс ЛТД», , Дніпропетровська область, м. Жовті Води 52201, вул. Гагаріна 22 заборгованість в розмірі 24391,32 грн., 3% річних в сумі 1200,85 грн., інфляційні втрати в сумі 16244,58, судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Суддя С.Ю. Гринько