ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 922/226/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 13-941/15д від 22.12.2015)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № 243 від 09.02.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків (вх. №1096 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2016 у справі № 922/226/16

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Мегабанк, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків

про стягнення 791678,95 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків

до Публічного акціонерного товариства Мегабанк, м. Харків

про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Мегабанк звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут про стягнення заборгованості в розмірі 791678,95 грн., обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань в частині сплати комісійної винагороди відповідно до умов п. п. 2.1., 2.2., 4.2.4. Договору № 10/15 від 01.07.2015 р. за надані позивачем послуги по прийманню платежів за жовтень, листопад та 1, 2 грудня 2015р., при цьому зазначаючи, що відповідачем в порушення умов договору не підписано надіслані на його адресу акти приймання передачі наданих послу за вказаний період, і ,не зважаючи на надісланий останньому лист з вимогою перерахунку комісійної винагороди у вказаному розмірі, станом на 20.01.2016р. борг не сплачено. В якості правових підстав позову позивач зазначив статті 509, 525, 526, 530, 626, 903 Цивільного кодексу України.

15.02.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут звернулось до господарського суду Харківської області із зустрічним позовом до ПАТ Мегабанк (вх. № 4799), в якому просив суд зобовязати ПАТ Мегабанк здійснити перерахунок комісійної винагороди за Договором № 10/15 від 01.07.2015 за приймання платежів із розрахунку 0,3% від суми прийнятих платежів для ТОВ Харківгаз Збут з 10.10.2015.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.02.2016 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.03.2016 по справі № 922/226/16 (суддя Новікова Н.А.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут на користь Публічного акціонерного товариства Мегабанк заборгованість за Договором № 10/15 від 01.07.2015 у розмірі 791678,95 грн. та судовий збір у розмірі 11875,18 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач за первісним позовом ТОВ Харківгаз Збут із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в звязку з чим просить рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2016 по справі № 922/226/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, відповідач за первісним позовом просить суд апеляційної інстанції стягнути з позивача судовий збір за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ Харківгаз Збут посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано факт відсутності підписаного між сторонами Договору № 10/15 від 01.07.2015 Акту звірки результатів фінансових взаємовідносин, який є підставою для здійснення оплати за приймання платежів (комісійної винагороди). Враховуючи те, що обов'язок ТОВ Харківгаз Збут по оплаті за надані послуги відповідно до пункту 2.2. Договору виникає на підставі підписаного сторонами Акту звіту результатів фінансових взаємовідносин, тому надісланий ПАТ Мегабанк в порядку статті 530 Цивільного кодексу України на адресу ТОВ Харківгаз Збут лист з актами приймання-передачі послуг та лист № 13-10936 не є підставою для виникнення грошового зобов'язання у ТОВ Харківгаз Збут перед ПАТ Мегабанк. Таким чином, лише після складання та підписання акту у ПАТ Мегабанк з'явиться обґрунтована правова можливість вимагати виконання Договору іншою стороною.

Відповідач за первісним позовом також підкреслює, що пунктом 4.1.4 Договору № 10/15 від 01.07.2015 передбачено обов'язок ПАТ Мегабанк здійснювати звіряння сум грошових коштів, прийнятих та врахованих Єдиним розрахунковим центром Клієнту, але ця умова була Банком проігнорована, що призвело до не оформлення Акту звірки результатів фінансових взаємовідносин між сторонами. Тобто, порушення умов Договору та невиконання за ним обов'язків з боку ПАТ Мегабанк призвело до ненастання для ТОВ Харківгаз Збут правових наслідків у вигляді здійснення оплати послуг по цьому Договору. Проте ці обставини судом при вирішення справи не були враховані, як і безпідставно не було задоволено клопотання відповідача за первісним позовом (вх.№9531 від 22 березня 2016 року) про витребування від позивача за первісним позовом детальних розрахунків собівартості приймання платежів за надані комунальні послуги.

ТОВ Харківгаз Збут вважає помилковими висновки суду першої інстанції про підтвердження своєчасного та належного виконання з боку ПАТ Мегабанк своїх зобов'язань за Договором наявними у справі меморіальними ордерами, оскільки на його думку ці документи є лише одним із способів обробки та підготовки інформації про діяльність банку для внутрішніх користувачів у процесі управління банком, а тому не можуть свідчити про своєчасне та належне виконання ПАТ Мегабанк зобов'язань по Договору.

Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції не задовольняючи зустрічну позовну заяву ТОВ Харківгаз Збут до ПАТ Мегабанк про зобов'язання здійснити перерахунок комісійної винагороди, невірно застосував положення Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ», а тому керуючись статтею 117 Конституції України, даною Постановою та пунктом 8.3. Договору ТОВ Харківгаз Збут заявляє, що розмір комісійної винагороди за приймання платежів з 10.10.2015 в даному випадку не повинен перевищувати 0,3 відсотка загальної суми коштів, які надійшли від побутових споживачів.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 апеляційну скаргу ТОВ Харківгаз Збут прийнято до провадження та призначено до розгляду на 19.05.2016 о 10:00 год.

ПАТ Мегабанк надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 4890 від 16.05.2016), в якому позивач за первісним позовом вважає рішення суду першої інстанції у даній справі законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу ТОВ Харківгаз Збут просить залишити без задоволення, як безпідставну.

ПАТ Мегабанк підкреслює, що судом першої інстанції правомірно встановлено факт виконання Банком прийнятих на себе зобов'язань за Договором № 10/15 від 01.07.2015, а відповідачем навпаки порушено умови укладеного Договору та не сплачено комісійну винагороду за приймання платежів за жовтень, листопад та 1,2 грудня 2015 року в загальній сумі 791678,95 грн., що підтверджується меморіальними ордерами, які засвідчують перерахування на рахунок відповідача платежів за природній газ в період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року на суму 32 643 944,85 грн. та в період з 01 листопада 2015 року по 02 грудня 2015 року на суму 46 523 949,28 грн. Вказані меморіальні ордери, за твердженнями позивача за первісним позовом, є первинними документами, що містять відомості про проведені операції по перерахуванню грошових коштів за спожитий газ відповідачеві, засвідчують їх здійснення, а відтак, безумовно свідчать про виконання позивачем за первісним позовом зобов'язань по укладеному Договору. Також, позивач за первісним позовом зазначає, що в силу вимог чинного законодавства, якими врегульовано правовідносини сторін у даній справі, обов'язок оплатити послуги пов'язується із фактом їх надання виконавцем. Не підписання стороною договору Акту наданих послуг не може позбавити сторону, що надала цю послугу, права на отримання винагороди за її виконання, в даному випадку комісійної винагороди, в звязку з чим вважає, що суд першої інстанції правомірно, обґрунтовано та законно задовольнив вимоги ПАТ Мегабанк про стягнення комісійної винагороди в сумі 791678,95 грн.

Разом з цим, на думку позивача за первісним позовом, висновки суду про необґрунтованість зустрічної позовної вимоги та відсутність правових підстав для її задоволення, також є законними та обґрунтованими, оскільки ТОВ Харківгаз Збут не доведено жодними належними та допустимими доказами обовязок ПАТ Мегабанк здійснити перерахунок розміру комісійної винагороди за Договором, укладеним між сторонами у справі. Ці вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Що стосується посилань відповідача за первісним позовом на неправильне застосування судом першої інстанції Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792 Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ ПАТ Мегабанк зазначає, що дія вказаної Постанови розповсюджується на постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, та регулює відкриття (закриття) газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами, оптовими продавцями природного газу в уповноваженому банку поточних рахунків із спеціальним режимом використання і не має жодного відношення до взаємовідносин ПАТ Мегабанк та ТОВ Харківгаз Збут, що виникли на підставі Договору № 10/15 від 01.07.2015. Вказана Постанова не містить зобов'язання щодо приведення у відповідність з її нормами умов укладених договорів. Натомість в Договорі сторони не вказували та не керувалися при його укладенні і встановленні ціни договору (комісійної винагороди) Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792. Ціна була встановлена, виключно на договірних, тобто погоджених та влаштовуючих сторони умовах. Розмір комісійної винагороди передбачено Договором, умови якого є обовязковими до виконання в силу приписів статті 629 Цивільного кодексу України. Відтак, наявні всі законодавчо передбачені підстави для відмови в задоволенні зустрічного позову та задоволення первісного позову в повному обсязі.

Окремо, ПАТ Мегабанк зазначив, що ТОВ Харківгаз Збут безпідставно посилається на Протокол від 14.12.2015, який жодним чином не стосується правовідносин з ПАТ Мегабанк та необґрунтовано вказує на зростання доходів з 01.04.2015 уповноважених банків, у зв'язку з підвищенням цін на природний газ, затверджених Постановою НКРЕКП від 03.03.2015 №583. Всім цим обставинам суд першої інстанції вже надав належну правову оцінку в мотивувальній частині рішення.

Також, ПАТ Мегабанк звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що питання щодо зміни розміру комісійної винагороди за Договором з 1 % на 0,3 % вже було предметом розгляду в судовому порядку і рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2016 по справі № 922/6256/15, залишеним в силі Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2016, в задоволенні позову ТОВ Харківгаз Збут до ПАТ Мегабанк про внесення змін до договору (зміна розміру комісійної винагороди на 0,3 %) було відмовлено.

Стосовно клопотання відповідача за первісним позовом про витребування від Банку детальних розрахунків собівартості приймання платежів за надані послуги, ПАТ Мегабанк вважає правомірною відмову суду в його задоволенні з огляду на вимоги ст. 38 ГПК України та розяснення, зазначені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011.

У судовому засіданні 19.05.2016 оголошено перерву до 07.06.2016 об 11:30 год.

07.06.2016 від ПАТ Мегабанк надійшли пояснення по справі (вх. № 5820), відповідно до яких позивач за первісним позовом заперечує проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважає нарахування заборгованості з розрахунку 1% від суми перерахованих платежів правомірним, не спростованим ТОВ Харківгаз Збут, що свідчить про безпідставність вимог ТОВ Харківгаз Збут про зобов'язання ПАТ Мегабанк здійснити перерахунок плати за послуги за договором № 10/15 від 01.07.2015 р. за приймання платежів із розрахунку 0,3% від суми прийнятих платежів для ТОВ Харківгаз Збут, з 10.10.2015, та обґрунтованість вимог ПАТ Мегабанк про стягнення комісійної винагороди в розмірі, передбаченому укладеним між сторонами у справі Договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, заслухавши уповноважених представників сторін у судовому засіданні 07.06.2016, які підтримали свої правові позиції по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків (вх. №1096 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2016 у справі № 922/226/16 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, 01.07.2015 між Публічним акціонерним товариством Мегабанк (далі ПАТ Мегабанк, позивач за первісним позовом, Єдиний розрахунковий центр) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (далі ТОВ Харківгаз Збут, відповідач за первісним позовом, Клієнт) укладено Договір № 10/15 (далі - Договір), відповідно до умов якого Єдиний розрахунковий центр зобовязався за завданням Клієнта здійснювати операції з приймання і перерахування Клієнту платежів за природний газ, а Клієнт зобовязувався сплачувати Єдиному розрахунковому центру комісійну винагороду за вказані послуги (том 1 аркуші справи 13-16).

Відповідно до пункту 4.1.3. Договору Єдиний розрахунковий центр зобов'язався суму коштів, прийнятих від платників згідно підтвердженого переліку платників за надані послуги за поточний місяць, перерахувати на рахунок Клієнта не пізніше наступного банківського дня після зарахування коштів на транзитний рахунок Єдиного розрахункового центру.

У пункті 2.1. Договору сторони погодили та встановили вартість послуг Єдиного розрахункового центра та порядок їх оплати, а саме: Клієнт зобов'язався сплачувати Єдиному розрахунковому центру комісійну винагороду за приймання платежів у розмірі 1% без ПДВ від суми прийнятої для відповідача за первісним позовом.

За змістом пункту 2.2. Договору Клієнт також зобов'язався здійснювати оплату за приймання платежів Єдиним розрахунковим центром шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Єдиного розрахункового центру на підставі підписаного сторонами Акту звірки результатів фінансових взаємовідносин.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що сторони щомісячно проводять звірку сум грошових коштів, прийнятих та перерахованих Єдиним розрахунковим центром Клієнту.

Згідно з пунктами 4.1.4., 4.2.5. Договору, сторони зобов'язались здійснювати звіряння сум грошових коштів, прийнятих та перерахованих Єдиним розрахунковим центром Клієнту.

Відповідно до пункту 4.1.5., 4.2.6. Договору сторони зобов'язались щомісячно здійснювати звіряння взаємних розрахунків по комісійній винагороді.

Згідно з пунктом 8.6. Договору цей Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. Якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін не заявить про його розірвання, то строк дії Договору вважається продовженим на наступний рік (12 місяців).

Господарським судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи Меморіальних ордерів за період з 01.10.2015 по 02.12.2015 (том 1 аркуші справи 25-203, том 2 аркуші справи 1-198), встановлено, що на виконання договірних зобовязань Єдиний розрахунковий центр (позивач) здійснив за завданням Клієнта операції з приймання і перерахування Клієнту платежів за природний газ (код послуги 07, 08) за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 та з 01.11.2015 по 02.12.2015, а саме, Єдиний розрахунковий центр з 01.10.2015 по 31.10.2015 прийняв та перерахував Клієнту платежі за природній газ на загальну суму 32643944,85 грн., а тому з урахуванням умов пункту 2.1. Договору, сума 1% комісійної винагороди становить 326439,92 грн. Також, з 01.11.2015 по 02.12.2015 Єдиний розрахунковий центр прийняв та перерахував Клієнту платежі за природній газ на загальну суму 46523949,28 грн., в звязку з чим із урахуванням умов пункту 2.1. Договору, сума 1% комісійної винагороди становить 465239,03 грн.

Проте відповідач за первісним позовом умови Договору не виконав та передбачену ним винагороду позивачеві за первісним позовом не сплатив.

З метою виконання пункту 4.1.4. Договору та задля звіряння сум грошових коштів, прийнятих та перерахованих Клієнту, позивачем - Єдиним розрахунковим центром, листом за вих. № 18-10884 від. 10.12.2015 було направлено відповідачу підписані Акти приймання - передачі наданих послуг за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 та за період з 01.11.2015 по 02.12.2015, в яких Клієнта повідомлено про загальну суму прийнятих та перерахованих платежів (том 1 аркуш справи 17-19).

Однак вказані акти відповідачем не підписані та на адресу позивача не повернуті. Вказаний факт відповідач підтвердив під час розгляду справи в першій та апеляційній інстанції.

Також, позивач звернувся до відповідача із листом за вих. №13-10936 з вимогою у семиденний строк з дня його отримання перерахувати плату за отримані Клієнтом послуги в сумі 791678,95 грн. (том 1 аркуш справи 20-23).

Натомість листом за вих. № 864 від 30.12.2015 Клієнт у відповідь повідомив Єдиний розрахунковий центр про те, що станом на день написання листа акти звірки результатів фінансових відносин сторонами не підписані, у звязку з чим у ТОВ Харківгаз Збут відсутні зобовязання по сплаті грошових коштів, а наявність судового спору про зобовязання укласти додаткову угоду до договору №10/15 від 01.07.2015 року без остаточного рішення робить передчасним проведення перерахування грошових коштів (том 1 аркуш справи 24).

Вказані обставини змусили позивача звернутись за захистом свого порушеного права до господарського суду із даним позовом про стягнення наявної суми заборгованості по сплаті комісійної винагороди за Договором № 10/15 від 01.07.2015 в розмірі 791678,95 грн.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право доступу до правосуддя є одним із фундаментальних прав, гарантованих, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ТОВ "Харківгаз Збут" в свою чергу, звернувся до господарського суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Мегабанк", в якій просив суд зобов'язати ПАТ "Мегабанк" здійснити перерахунок комісійної винагороди за Договором № 10/15 від 01.07.2015 за приймання платежів із розрахунку 0,3 % від суми прийнятих платежів для ТОВ "Харківгаз Збут" з 10.10.2015.

Отже, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав первісних позовних вимог, дослідивши всі обставини в їх сукупності, оцінивши надані сторонами на їх підтвердження докази, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе за Договором зобовязання з оплати комісійної винагороди не виконав, у звязку з чим утворилась заборгованість з оплати вартості цих фактично наданих послуг.

На момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази сплати ТОВ "Хапрківгаз Збут" заборгованості за Договором № 10/15 від 01.07.2015.

Крім того, виходячи зі змісту статей 11, 901, 903 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд зазначив, що не підписання стороною акту наданих послуг не може позбавити сторону, яка надала цю послугу, права на отримання винагороди за її виконання, в даному випадку комісійної винагороди.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Місцевим господарським судом також встановлено, що позивач в порядку статті 530 Цивільного кодексу України звернувся до відповідача з листом (вх. №13-10936), в якому містилась вимога про оплату заборгованості в розмірі 791678,95 грн. за отримані послуги у семиденний строк з дня отримання даного листа. Даний лист отримано уповноваженою особою ТОВ "Харківгаз Збут" 23.12.2015, про що свідчить наявна в матеріалах справи роздруківка з офіційного сайту Укрпошта (том 1 аркуш справи 23).

Дану вимогу суд першої інстанції визнав фактично вимогою про оплату в порядку статті 530 Цивільного кодексу України, якою для відповідача встановлені строки оплати комісійної винагороди, а тому визначився, що строк виконання грошового зобов'язання ТОВ "Харківгаз Збут" по оплаті наданих ПАТ "Мегабанк" послуг згідно Договору настав 31.12.2015.

Мотивуючи своє рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги ПАТ "Мегабанк" про стягнення з ТОВ "Харківгаз Збут" 791678,95 грн. заборгованості підтверджуються наявними у справі документальними доказами, а тому підлягають задоволенню. Натомість відповідач у встановленому порядку жодним чином не спростував обставини, які повідомлені суду позивачем - ПАТ "Мегабанк" та не надав доказів належного виконання умов Договору № 10/15 від 01.07.2015.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги ТОВ "Харківгаз Збут" про зобов'язання ПАТ "Мегабагк" здійснити перерахунок комісійної винагороди за Договором № 10/15 від 01.07.2015 за приймання платежів із розрахунку 0,3 % від суми прийнятих платежів для ТОВ "Харківгаз Збут" з 10.10.2015, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, визнавши зустрічний позов необґрунтованим та безпідставно заявленим.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову місцевий господарський суд проаналізував положення абз. 1 п. 6 ст. 11, абз. 2 п. 6 ст. 11, абз. 3 п. 6 ст. 11 Закону України Про ринок природного газу, статті 53 Закону України "Про банки і банківську діяльність", взяв до уваги Постанову Кабінету Міністрів України № 792 від 30.09.2015 та Постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2516 Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (пункт 2 розділу II), та зазначив, що встановлення процентних ставок та комісійних винагород на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку, останньому забороняється, а тому відповідно до Розрахунку собівартості платежу, прийнятого за системою "Єдиного розрахункового центру" на користь ТОВ "Харківгаз Збут", собівартість наданої послуги становить саме 0,97%.

З цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що запропонований ТОВ Харківгаз Збут розмір комісійної винагороди 0,3% є значно меншим собівартості послуги, зазначеної в розрахунку, що в даній ситуації у разі задоволення зустрічного позову може призвести до порушення норм спеціального закону, яким керуються банківські установи (стаття 53 Закону України "Про банки і банківську діяльність", якою передбачено, що в банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку).

Натомість, взятий позивачем розрахунок комісійної винагороди за приймання платежів у розмірі 1% без ПДВ від суми перерахованих платежів визнано судом таким, що у повній мірі відповідає положенням закону та умовам Договору, а тому вимога про його стягнення підлягає задоволенню в сумі, заявленій у первісній позовній заяві.

Крім того, при вирішенні даного спору судом першої інстанції взято до уваги, що рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2016 по справі № 922/6256/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ Харківгаз Збут до ПАТ "Мегабанк" про внесення змін до договору № 10/15 від 01.07.2015 шляхом укладення додаткової угоди зі зміною комісійної винагороди за приймання платежів у розмірі 0,3 % без ПДВ прийнятої від Клієнта.

Повторно розглянувши справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів повністю погоджується із даними висновками господарського суду, оскільки останнім у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для даної справи, таким обставинам було надано належну правову оцінку та правильно застосовано норми матеріального та не порушено норми процесуального права, в звязку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем за первісним позовом факту надання послуг за Договором та наявність заборгованості, а отже і правові підстави для стягнення комісійної винагороди.

Так, відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, при цьому, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; також сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ).

Згідно статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналогічні за змістом положення містить і пункт 4 статті 179 Господарського кодексу України де визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо іншого не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.

Правовідносини сторін в даному випадку врегульовані договором про надання послуг, відповідно до умов якого позивач за первісним позовом зобовязався за завданням відповідача за первісним позовом здійснювати операції з приймання і перерахування Клієнту платежів за природний газ, а останній в свою чергу взяв на себе зобовязання сплачувати комісійну винагороду за вказані послуги.

Пунктом 4.2.4. розділу 4 Договору передбачено обовязок відповідача за первісним позовом сплачувати позивачу комісійну винагороду за надані послуги згідно із розділом 2 Договору.

В розділі 2 Договору «Вартість послуг «Єдиного розрахункового центру» та порядок її оплати» в пункті 2.1. сторони погодили, що відповідач за первісним позовом сплачує Банку комісійну винагороду з приймання платежів у розмірі 1% без ПДВ від суми прийнятої для Клієнта.

Відповідно до пункту 2.2. Договору відповідач за первісним позовом повинен здійснити оплату за приймання платежів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача за первісним позовом на підставі підписаного сторонами Акту звірки результатів фінансових взаємовідносин.

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі.

Стаття 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначає принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Місцевим господарським судом обґрунтовано встановлено, що залучені до матеріалів справи Меморіальні ордери за період з 01.10.2015 по 02.12.2015 (том 1 аркуші справи 25-203, том 2 аркуші справи 1-198), засвідчують фактичне надання позивачем за первісним позовом обумовлених Договором послуг, а тому відповідач за первісним позовом, як замовник цієї послуги, зобовязаний сплатити виконавцеві її вартість у розмірі, що встановлений Договором.

Колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту статей 11, 901, 903 Цивільного кодексу України акт звірки результатів фінансових взаємовідносин не є зобовязанням, оскільки підставою для виникнення взаємних прав та обовязків і відповідно, зобовязань, є саме Договір № 10/15 від 01.07.2015.

Приписи закону, які регулюють відносини за договором про надання послуг, повязують обовязок замовника оплатити послуги із фактом їх надання виконавцем, а не з фактом складення та узгодження двома сторонами акту звірки результатів фінансових взаємовідносин для проведення розрахунків, як помилково вважає відповідач у своїй апеляційній скарзі.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог статей 32-34, 43 Господарського процесуального кодексу України та забезпечуючи обєктивне встановлення фактичних обставин справи, як необхідну передумову правильного застосування норм матеріального оправа, правильно зауважив, що не підписання стороною акту наданих послуг не може позбавити сторону, яка надала цю послугу, права на отримання винагороди за її виконання, в даному випадку комісійної винагороди.

Цей висновок відповідає фактичним обставинам справи і не спростований відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Також колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частин першої і другої статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Відповідно до пунктів 1.10, 4.1 - 4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 (далі - Положення), операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 4.4. Положення залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за змістом на: касові та меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

За змістом пункту 4.6. Положення, меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Досліджуючи матеріали справи колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що оскільки надані позивачем за первісним меморіальні ордери є первинними документами в силу пунктів 1.10., 4.1.-4.4., 4.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003, та містять відомості про проведені операції по перерахуванню грошових коштів за спожитий газ відповідачеві за первісним позовом та підтверджують їх здійснення, а відтак є належними доказами виконання позивачем за первісним позовом своїх зобовязань за Договором та надання Клієнту - відповідачу за первісним позовом саме тих послуг, за які Договором передбачено сплату комісійної винагороди. Зазначені послуги прийняті Замовником, а строк виконання грошового зобов'язання для ТОВ "Харківгаз Збут" по оплаті наданих ПАТ "Мегабанк" послуг згідно Договору та вимоги №13-10936 настав 31.12.2015.

Окремо колегія суддів вважає необхідним зазначити, що для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Акт звірки взаємних розрахунків, як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Даний документ за своєю правовою природою є документом, який містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, проте не може вважатись належним доказом проведення цих операцій і наявності заборгованості у субєкта господарської діяльності.

Виходячи з наведеного, доводи скаржника про відсутність підстав для здійснення оплати вартості наданих позивачем послуг є юридично неспроможними, а тому колегією суддів відхиляються.

Отже, підставами для залишення рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову про стягнення комісійної винагороди без змін колегія суддів вважає те, що вимога позивача про стягнення комісійної винагороди ґрунтується на умовах діючого Договору та положеннях чинних законодавчих норм. Сума прийнятих платежів для ТОВ "Харківгаз Збут" підтверджена належним чином завіреними копіями меморіальних ордерів, що засвідчує факт надання позивачем за первісним позовом послуги, передбаченої Договором. Відповідач за первісним позовом порушив умови Договору та не сплатив позивачеві за первісним позовом комісійну винагороду за приймання платежів за жовтень, листопад та 1,2 грудня 2015 року в загальній сумі 791678,95 грн. Позивач за первісним позовом в установленому порядку підтвердив факт надання обумовленої Договором послуги, вартість якої зазначена у позовній заяві і заявлена до стягнення, а тому саме задоволення цих вмотивованих вимог призведе до ефективного поновлення його порушеного права права на отримання комісійної винагороди.

Також, ретельно вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог відповідає положенням чинного законодавства та обставинам справи в їх сукупності.

Господарським судом першої інстанції правомірно встановлено безпідставність вимог ТОВ "Харківгаз Збут" про зобовязання ПАТ "Мегабанк" здійснити перерахунок плати за послуги за Договором № 10/15 від 01.07.2015 за приймання платежів із розрахунку 0,3 % від суми прийнятих платежів для ТОВ "Харківгаз Збут" з 10.10.2015, оскільки з урахуванням вимог статті 629 Цивільного кодексу України, яким закріплено принцип обовязковості виконання сторонами договору його умов, позивач мав достатньо правових підстав для нарахування відповідачу заборгованості із розрахунку 1 % від суми перерахованих платежів на підставі пункту 2.1. Договору. Інший розмір розрахунку не знайшов свого підтвердження серед наявних у справі доказів.

Разом з тим, як вже зазначалося, рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2016 по справі № 922/6256/15, що набрало законної сили, відповідачу було відмовлено в задоволенні позову про внесення змін до договору № 10/15 від 01.07.2015 шляхом укладення додаткової угоди щодо встановлення комісійної винагороди за приймання платежів в розмірі 0,3% від загальної суми коштів.

Відповідач жодним чином не довів як суду першої, так і апеляційної інстанції інший розмір розрахунку вартості послуг, ніж той, що встановлений Договором. Даний Договір є діючим, докази внесення змін щодо визначення іншого розміру комісійної винагороди у справі не містяться, а тому колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження своєї зустрічної позовної вимоги щодо зобов'язання Банку перерахувати комісійну винагороду. Більше того, обов'язок ПАТ "Мегабанк" здійснити перерахунок розміру комісійної винагороди за Договором № 10/15 від 01.07.2015 нормами чинного законодавства не передбачений.

Аналіз встановлених по справі обставин свідчить про те, що правова позиція ПАТ "Мегабанк" повністю підтверджена наявними у справі доказовими матеріалами та ґрунтується на вимогах закону. В даному спірному випадку позивачем за первісним позовом доведено належними та допустимими доказами, що його законні права та інтереси були порушені відповідачем, оскільки договірні зобовязання останнім взагалі не були виконані, жодні заходи щодо їх виконання не вживалися і ці дані не спростовані відповідачем за первісним позовом під час судового розгляду даної справи у судах двох інстанцій.

Доводи відповідача, з яких подана апеляційна скарга, не спростовують правильного висновку місцевого господарського суду про задоволення первісного та відмову у задоволенні зустрічного позову, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття господарським судом Харківської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі, через що правові підстави для його скасування у суду апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.03.2016 у справі № 922/226/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.