КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2016 р. Справа№ 41/86

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Довгалюк А.В. - дов. № 6 від 12.04.2016р.

від відповідача: Стасюк І.О. - дов. б/н від 30.11.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Мотозаводець-10" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015р.

у справі № 41/86 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

до Житлово-будівельного кооперативу "Мотозаводець-10"

про стягнення 66 782, 14 грн.

В судовому засіданні 08.06.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2008р. Відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке в подальшому було перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Мотозаводець-10» про стягнення 66 782, 14 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №8825/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення від 29.12.2000р., а саме щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг з постачання питної води та прийняття каналізаційних стоків, а тому просив суд стягнути з відповідача 52 373, 18 грн. заборгованості та 14 408, 95 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.09.2015р. у справі № 41/86 позов задоволено частково.

Припинено провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 27 492,10 грн. на підставі п. 1-1. ч.1 ст. 80 ГПК України.

Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу "Мотозаводець-10" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" 24 881, 08 грн. основного боргу, 14 408, 95 грн. інфляційних втрат, 667, 82 грн. судового збору та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права, оскільки ухвалу про поновлення провадження у справі було надіслано з запізненням у зв'язку з чим розгляд справи відбувся без участі відповідача, та порушення матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки розрахунки за послуги постачання питної води та водовідведення велися по коду абонента 3-487, а позивач безпідставно нараховує відповідачу кошти за послуги з постачання холодної води для виготовлення гарячої, добавивши розрахунки по коду 3-50487.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Мотозаводець-10" 19.10.2015р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Самсіна Р.І. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, у відповідності до ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва, останній раз на 08.06.2016р.

Представниками сторін під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції подавались додаткові письмові пояснення у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 08.06.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги та пояснення до неї, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до неї.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

29.12.2000р. між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», яке в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач, постачальник за договором) та Житлово-будівельним кооперативом «Мотозаводець-10» (відповідач, споживач за договором) було укладено договір № 8825/4-13 на послуги водопостачання та водовідведення, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент, в свою чергу, оплатити вищезазначені послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України від 01.07.1994 р. № 65.

Правила користування №65 на момент підписання Договору №8825/4-13 від 29.12.2000р. були чинними та регулювали відносини між сторонами в позовний період.

Правила користування №65 втратили чинність 18.10.2008р., з моменту набрання чинності наказу Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 №190 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», зареєстрованого Мінюстом України 07.10.2008 №936/15627.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що кількість води, що постачається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представниками постачальника.

Відповідно до п. 3.4. договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показань водо лічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

Згідно п. 3.6 договору абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Відповідно до п. 3.7 договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи, направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані постачальника вважаються прийнятими абонентом.

Цей договір, згідно п. 5.1., є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Як вбачається з наданих позивачем суду апеляційної інстанції пояснень, для правильного відображення бухгалтерського та податкового обліку та розділення обсягів холодного та гарячого водопостачання позивачем було присвоєно відповідачу абонентські коди: 3-487 - для здійснення розрахунків за питну воду (для потреб холодного водопостачання, відповідний об'єм стоків та об'єм стоків гарячої води) та 3-50487 - для здійснення розрахунків за питну воду (для потреб гарячого водопостачання).

Позивач звертає увагу, що код 3-50487 був присвоєний відповідачу не для «додаткового нарахування води, яка використовується для виготовлення гарячої води на бойлері», як зазначав відповідач, оскільки питна вода, яка використовується для потреб гарячого водопостачання, і до 2005р. постачалась до бойлера, проте нарахування здійснювались на один код. Позивач присвоїв відповідачу другий код лише для правильного відображення бухгалтерського та податкового обліку наданих послуг, а не для додаткових нарахувань.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1497 від 30.12.1997р. «Про затвердження Правил надання населенню послуг водо-, теплопостачання та водовідведення», зокрема додатком № 1 до цих Правил передбачено обліковий код споживача.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України.

Відкриття особових рахунків та кодів є лише особливістю ведення ПАТ «АК «Київводоканал» бухгалтерського (фінансового) обліку, і нормами чинного законодавства не передбачено узгодження його ведення зі споживачами послуг.

Згідно ст. 19 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність.

Відповідно до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, що не заборонена законом.

Отже, суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, яка не суперечить законодавству.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг згідно спірного договору.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов'язання, які мають ознаки договору про надання послуг, згідно якого, відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що протягом періоду часу з жовтня 2005р. по березень 2008р. включно, відповідачу були надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 129 372,44 грн., що підтверджується платіжними вимогами-дорученнями, розшифровками рахунків абонента та копіями маршрутних карт.

В свою чергу, відповідач частково розрахувався за спожиті послуги, в результаті чого у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 52 373,18 грн.

Облік питної води, в тому числі і стоків гарячої води здійснювався за кодом 3-487, за кодом 3-50487 здійснювався облік питної води для виготовлення гарячої води.

З наданого позивачем суду апеляційної інстанції розгорнутого розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем в колонці «Послуга» розмежовано види наданих послуг по коду 3-487 «питна вода (холодне водопостачання та стоки холодної та гарячої води) та 3-50487 (питна вода, що йде для виготовлення гарячої води).

Так, по коду 3-487 за період з 01.2007р. - 03.2008р. включно позивачем надано послуги на суму 94 132, 64 грн. з урахуванням знижки, сплачено відповідачем 55 441, 46 грн., з урахуванням перерахунку -11 199, 07 грн. заборгованість відповідача на момент звернення з позовом до суду складала 27 492, 11 грн.

По коду 3-50487 за період з 10.2005р. - 03.2008р. включно позивачем надано послуги на суму 52 288, 37 грн., з урахуванням знижки 2 702, 73 грн. виставлено до оплати 49 585, 64 грн., за цей період відповідачем сплачено 21 557, 80 грн., з урахуванням перерахунку -3 146, 76 грн., заборгованість відповідача на момент звернення з позовом до суду складала 24 881, 08 грн.

Щодо порядку визначення обсягу питної води, що йшла на підігрів, позивач зазначає, що забезпечення житлового будинку по вул. Радунська, 28, що належить відповідачеві, холодною водою для потреб гарячого водопостачання здійснюється від центрального теплового пункту за адресою: вул. Радунська, 26-А.

На водопровідному вводі до водопідігрівача було встановлено прилад обліку WP Dynamic №14789082 (особовий рахунок 230-58). Оскільки від цього теплового пункту споживають холодну воду для потреб гарячого водопостачання одночасно житлові будинки інших абонентів, то відповідно розподіл об'єму з 01.10.2005р. по 31.03.2008р. здійснювався у процентному співвідношенні, пропорційно кількості мешканців у кожному з цих житлових будинків, а саме ЖБК «Мотозаводець-10», вул. Радунська, 28 - 12 984 % (на 526 мешк.).

Наявний в матеріалах справи детальний розрахунок позовних вимог містить дані про обсяги наданих послуг (м.куб.), застосований тариф при розрахунку, номер розпорядження та відповідну вартість наданих послуг.

Отже, позивач в повній мірі довів обсяги поставленої питної води та прийнятих стоків по кодам 3-487 та 3-50487, порядок нарахування оплати, що підтверджується первинними документами, належним чином завірені копії яких наявні в матеріалах справи.

Щодо обсягу стічних вод слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.4. договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно до показань водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

На момент виникнення спірних правовідносин (жовтень 2005р.- березень 2008р.) були чинними та діяли Правила користування №65.

Згідно п. 21.1. Правил користування № 65 кількість стічних вод, що надходять до каналізації, визначається за кількістю води, що надходить з комунального водопроводу або місцевих джерел, згідно із показниками водолічильників, а в разі відсутності останніх - за діючими нормами водоспоживання та іншими видами взаємних розрахунків з абонентами згідно з п.21.2 цих Правил.

За змістом даного пункту Правил користування № 65 метод визначення кількості стічних вод встановлюється водоканалом.

Пунктом 12.17 Правил користування №65 було передбачено, що розрахунки за воду, яка відпускається для централізованого гарячого водопостачання, та за відповідний обсяг стічних вод здійснюється з підприємствами, які споживають воду. Порядок взаємовідносин встановлюється Водоканалом.

Абзацем «б» п.12.3 Правил користування №65 було передбачено, що розрахунки за холодну воду, що йде на гаряче водопостачання здійснюються з житлово-експлуатаційними організаціями та ЖБК один раз на місяць.

Договір, укладений між сторонами, не розподіляв послуги з постачання питної води за способами (цілями) її подальшого використання абонентом та не містить конкретизації за призначенням наданих послуг з постачання питної води (постачання питної води населенню, використання для власних потреб, для виготовлення гарячої води тощо).

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши умови договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором щодо надання послуг за спірним договором.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить як відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору, так і відсутність будь-яких заперечень абонента в порядку, визначеному п. 3.7. договору в частині повідомлень про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг протягом жовтня 2005р. - березня 2008р., а тому в силу п.3.7 договору послуги з водопостачання та водовідведення вважаються прийнятими відповідачем.

Однак, всупереч умовам договору, відповідач за надані послуги розрахунок належним чином не провів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 52 373, 18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.6. договору, обов'язок відповідача з оплати наданих позивачем послуг за договором на момент звернення позивача з позовом до суду настав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки послуги, передбачені договором, були повністю та належним чином надані позивачем, що підтверджується матеріалами справи, відповідач зобов'язаний їх оплатити згідно умов договору.

Водночас, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було сплачено частину заборгованості в розмірі 27 492,10 грн., що підтверджується довідкою позивача про надходження коштів за надані послуги.

Відповідно до п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було здійснено часткову сплату основного боргу у розмірі 27 492, 10 грн. за надані послуги згідно спірного договору, провадження у справі в частині стягнення 27 492, 10 грн. вірно припинено місцевим господарським судом на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що на момент виникнення спірних правовідносин були чинними і діяли Правила користування №65, пунктами 12.17, 21.1, абз. «б» п.12.3 яких обов'язок з оплати наданих послуг (постачання питної води для виготовлення гарячої) покладався на відповідача, позивачем належними та допустимими доказами доведено їх фактичний розмір та вартість, а відповідачем це не спростовано, виходячи з умов укладеного між сторонами договору та приймаючи до уваги сплату відповідачем послуг по коду 3-50487 за спірний період лише в розмірі 21 557, 80 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленої позивачем про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 24 881,08 грн.

Посилання відповідача (апелянта) на його заборгованість перед позивачем на момент звернення з даним позовом до суду в розмірі 5 934, 29 грн. не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання щодо оплати наданих послуг, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 14 408,95 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, враховуючи умови договору, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій «ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позивачем стягнення 14 408,95 грн. інфляційних втрат.

Доводи відповідача про порушення судом норм процесуального права, оскільки ухвалу про поновлення провадження у справі було надіслано з запізненням, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування цілком законного рішення суду.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується матеріалами справи.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 11.09.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Мотозаводець-10" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015р. у справі № 41/86 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.09.2015р. у справі № 41/86 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 41/86 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

М.Л. Яковлєв