ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2016 р. Справа № 925/458/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом

публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», м. Черкаси, вул. Громова, 142

до Звенигородського підприємства теплових мереж, Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Кримського, 25

про стягнення 349 227,42 грн. інфляційних та 3% річних за спожитий газ,

за участю повноважних представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Звенигородського підприємства теплових мереж про стягнення 349 227,42 грн. інфляційних та 3% річних за поставлений та спожитий відповідачем природній газ в 2013р. за договором постачання природного газу від 01.03.2013р. №06/222/ТЕ-13, та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Вимоги про стягнення основного боргу відсутні, оскільки основний борг вже присуджено до стягнення.

Представник Відповідача вимоги заперечує та вказує на невірний розрахунок вимог. Посилається на раніше прийняте судове рішення та спроби позивача провести подвійне стягнення боргу.

На вимогу суду сторонами проведена звірка заборгованості за спірний період. Акт підписано та подано суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

01.03.2013р. між ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (Продавець Позивач по справі), та Звенигородським підприємством теплових мереж (Покупець - Відповідач по справі), було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №06/222/ТЕ-13 (Далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати в 2013р. газ у власність Покупця для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а Покупець прийняти і сплатити на умовах цього Договору природний газ в обсязі до 1033,990 тис.куб.м. (а.с. 10).

Дія договору в частині постачання газу - до 31.12.2013р. (п.11.1 договору, а.с. 15).

На виконання п. 2.1 Договору Постачальник передав Споживачеві природний газ щомісячними поставками протягом січня-травня 2013р., на загальну суму 1353699,69 грн. (з урахуванням вартості транспортування газу), що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:

- січень 2013р. 360147 м3 газу на суму 471504,44 грн. з ПДВ акт приймання-передачі газу від 31.01.2013р. (а.с. 17);

- лютий 2013р. 271124 м3 газу на суму 354955,54 грн. з ПДВ акт приймання-передачі газу від 28.02.2013р. (а.с. 18);

- березень 2013р. 309527 м3 газу на суму 405232,75 грн. з ПДВ акт приймання-передачі газу від 31.03.2013р. (а.с. 19);

- квітень 2013р. 93192 м3 газу на суму 122006,96 грн. з ПДВ акт приймання-передачі газу від 30.04.2013р. (а.с. 20).

Відповідно до п. 4.6 Договору оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 28.11.2013р. у справі №925/1654/13 присуджено до стягнення з відповідача 1307136,69 грн. основного боргу, 87621,89 грн. пені, 20477,98 грн. за період з січня 2013р. по 30 вересня 2013р. на користь позивача.

Згідно ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Згідно з п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Таким чином, у даній справі не підлягають доказуванню обставини, що встановлені рішеннями господарського суду у справі №925/1654/13. Суд також не надає оцінки суті відносин сторін, що встановлені в даному судовому рішенні.

Станом на 01.05.2016р. Споживач частково розрахувався за поставлений природний газ і сума основного боргу становить 440000 грн.

На момент звернення позивача з позовом до суду відповідач розрахунок повністю не провів.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права та примусового стягнення інфляційних збитків та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання на ринку послуг України та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існували договірні відносини оплатної поставки енергоносіїв приєднаними мережами на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

За правовою природою договір на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.03.2013р. №06/222/ТЕ-13 є договором купівлі-продажу і відповідає вимогам статті 655 ЦК України.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору №06/222/ТЕ-13.

Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.03.2013р. №06/222/ТЕ-13 (а.с. 10-16) не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд враховує також презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Позивач поставив Відповідачу природний газ протягом січня-квітня 2013р. на загальну суму 1353699,69 грн. (з урахуванням вартості транспортування газу), що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 17-20) документально, та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та вартості отриманого газу не заявлено.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 28.11.2013р. у справі №925/1654/13 підтверджена заборгованість відповідача. Рішення суду набрало законної сили.

На момент звернення з даним позовом відповідач розрахувався частково за отриманий газ. Позивач підтвердив неповний та несвоєчасний розрахунок за спірним договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 4.6 договору про постачання природного газу - повна оплата партії газу - до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки газу, недопоставки газу чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та своєчасної оплати за вже отриманий та використаний газ належним чином не виконав. Заборгованість в 440000 грн. про основному боргу підтверджена сторонами в акті звірки станом на 01.05.2016р.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Позивач обгрунтовує свої вимоги також і встановленою цивільним законодавством черговістю погашення боргів.

Статтею 534 Цивільного кодексу України встановлено черговість погашення боргів. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

На підставі вказаних вимог Позивачем, з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України, нараховано Відповідачу 32757,72 грн. - 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.10.2013р. по 30.04.2016р. в межах строку прострочення, та 316469,70 грн. інфляційних збитків, які позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач нараховує 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційні збитки окремо по періодах постачання газу та прострочення оплати помісячно, з урахуванням обовязку відповідача на повну оплату газу (а.с. 9).

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт:Ліга-Закон». Розрахунок виконано вірно, з урахуванням строку оплати партій спожитого газу, часткових оплат відповідачем. 32757,72 грн. - 3% річних з простроченої суми та 316469,70 грн. інфляційних збитків належить стягнути з відповідача на користь позивача за невчасно виконаним грошовим зобовязанням.

Заперечення відповідача про подвійне нарахування санкцій за одне порушення та подвійне стягнення - спростовані позивачем в належний спосіб, оскільки рішенням суду від 28.11.2013р. у справі №925/1654/13 присуджено до стягнення заборгованість та обтяження за період до 30.09.2013р. Вказані заперечення суд не приймає до уваги при прийнятті рішення. Суд також враховує, що боржником (відповідачем) не наведено свого розрахунку вимоги.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного суду України від 15.06.2016р. у справі №910/17078/15.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів погашення боргу. Позивач використав належний спосіб захисту права, тому позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 5238,41 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Звенигородського підприємства теплових мереж, Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Кримського, 25, ідентифікаційний код 02082717, номер рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», м. Черкаси, вул. Громова, 142, , номер рахунку в банку невідомий

316469,70 грн. інфляційних збитків, 32757,72 грн. 3% річних та 5238,41 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 22.06.2016р.

Суддя Г.М. Скиба