КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Справа№ 910/314/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Замкова М.О.

від відповідача - Кардашевська Т.В., Новик О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ТехНова" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ТехНова"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ «Сумигаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «ТехНова» про стягнення коштів за векселем.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.02.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 22.02.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" в повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шевченко Е.О., судді: Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.04.2016.

18.04.2016 на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 12.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/1388/16 від 12.05.2016 у зв'язку із звільненням у відставку головуючого судді (судді-доповідача) Шевченка Е.О., призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/314/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу cудової справи між суддями, справу №910/314/16 за апеляційною скаргою Товариства обмеженою відповідальністю "ТехНова" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шапран В.В., суддів Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою суду від 12.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді (судді-доповідача) Шапран В.В., суддів Руденко М.А., Смірнова Л.Г. та призначено до розгляду на 14.06.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив та додаткові пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання 14.06.2016 з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Між відповідачем та позивачем був підписаний протокол № 1 про погашення векселів від 03.01.2007.

Відповідно з даним протоколом відповідач, як учасник безперервного індосаментного ряду, взяв на себе зобов'язання по опротестованим векселям № на суму 250000 грн. та № на суму 750000 грн., складених ТОВ "Агротрейд-Технолоджі".

Крім того, у протоколі сторони домовились, що з метою погашення взятого на себе зобов'язання відповідач дасть позивачу зворотній вексель на суму 1000000 грн.

На виконання протоколу та взятих на себе зобов'язань 03.01.2007 відповідач передав позивачу простий вексель № , дата складання 03.01.2007, дата оплати 03.01.2010, номінальна вартість - 1000000 грн., про що сторонами було 03.01.2007 складено акт прийому-передачі векселів.

Позивач, звертаючись із позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідач не визнає та не виконує свого зобов'язання за векселем № щодо сплати позивачу обумовленої векселем суми.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зазначає, що ним було отримано неналежний пакет документів (зокрема копії двох векселів, старого та нового, засвідчені позивачем), та що позивач не пред'явив оригінал векселю до платежу та не надав можливість відповідачу перевірити оригінал векселю та право власності на вексель, а надав його неякісну копію, чим позбавив відповідача можливості перевірити реквізити векселя.

Також відповідач не погоджується з посиланнями позивача, що пред'явити йому вексель заважали обставини непереборної сили, і також вказує, що рішення суду про видачу нового векселя постановлено в жовтні 2009 року, а позивач направив до відповідача вимогу про його виконання лише в січні 2015 року.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2007 у справі № 9/31 були досліджені обставини та встановлений факт передачі відповідачем позивачу простого векселя № , дата складання 03.01.2007, дата оплати 03.01.2010, номінальна вартість - 1000000 грн., та факт підписання сторонами 03.01.2007 акту приймання-передачі векселя.

В силу ст. 35 ГПК України, вказані факти є встановленими та не потребують повторного доведення.

Згідно із ч.3 ст. 197 ЦК України, для передання іншій особі прав, посвідчених цінним папером на пред'явника, достатньо вручення цінного паперу цій особі.

Отже, до позивача відповідно до вказаної норми ЦК України, у чинній станом на 03.01.2007, редакції перейшло з 03.01.2007 право вимоги до відповідача за простим векселем № .

Простий вексель №, разом з актом прийому-передачі векселів та протоколом погашення векселів, з часу їх отримання знаходились у головного бухгалтера товариства, а у січні 2008 року при звільненні попереднього бухгалтера та прийняття справ новим була виявлена відсутність векселя.

У зв'язку з наведеними обставинами у жовтні 2009 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про визнання простого векселя № недійсним і про відновлення права на втрачений цінний папір.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10.10.2011 у справі № 2-О-209/11р. на підставі ст. 262 ЦПК України у засобах масової інформації, визначених судом, було опубліковане оголошення про виклик держателя втраченого цінного папера до суду та щодо заборони здійснювати будь-які операції за втраченим цінним папером (векселем № ).

За приписами ч. 3 ст. 262 ЦПК України, з дати постановлення ухвали суду зупиняється перебіг усіх строків щодо обігу втраченого цінного папера на пред'явника або векселя, встановлених законодавством про обіг векселів.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2012 у справі № 2-0-209/11, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.05.2012, заяву позивача було задоволено, визнано простий вексель № недійсним та відновлено право позивача на втрачений вексель, шляхом спонукання відповідача видати аналогічний вексель, замість векселя, що був визнаний недійсним.

На підставі ч. 2 ст. 267 ЦПК України рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.03.2012 у справі № 2-0-209/11 було опубліковано 05.07.2012 у газеті "Голос України" № 120 (5370) та 03.07.2012 у газеті "Хрещатик" № 85 (4105).

12.06.2012 Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі № 2-0-209/11, який у подальшому, разом із заявою, був направлений до ВДВС Подільського РУЮ для примусового виконання.

Відповідачем протягом майже двох років, постановлене рішення районного суду не виконувалось, що зокрема підтверджується тим, що виконавче провадження було відкрито 18.01.2013, зупинялося 29.03.2013 та було поновлено 08.09.2014, і у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог державного виконавця на нього неодноразово накладалися штрафи та стягувався виконавчий збір.

Відповідач звертався до Подільського районного суду міста Києва в рамках справи № 2-0-209/11 із вимогою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 16.05.2013, яка залишена без змін апеляційною інстанцією відповідачу у задоволенні заяви було відмовлено.

Рішення суду було виконане лише 16.12.2014.

01.12.2014 позивачем було отримано лист № 2086/17 від 25.11.2014 державного виконавця з пропозицією з'явитись до ВДВС Подільського РУЮ для отримання оригіналу векселя згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2012, та 10.12.2014 представником позивача було отримано у ВДВС оригінал простого векселя серії АА/2668239 виданого відповідачем, дата складання - 03 січня 2007 року, дата оплати - 03 січня 2010 року, на суму 1000000 грн., про що державним виконавцем був складений відповідний акт.

27.03.2015 позивач направив відповідачу претензію про прийняття в десятиденний термін заходів щодо погашення вексельної заборгованості на 1000000 грн., та вказав реквізити для перерахування коштів, на що 14.05.2015 отримав відповідь-запит про надання деяких додаткових документів, яка була виконана позивачем 19.05.2015, однак відповідачем вимогу претензії все рівно не було виконано.

За приписами ст. 70 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Відповідно до ст. 17 додатку ІІ до Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, законодавству кожної з Високих Договірних Сторін належить право визначати підстави перерви або зупинення відліку строків позовної давності у разі пред'явлення позовів за переказними векселями в їхніх судах. Інші Високі Договірні Сторони мають право визначити умови, на яких вони визнають такі підстави. Такі ж самі положення застосовуються до юридичної сили позову як засобу для початку відліку строків позовної давності, встановлених абзацом 3 статті 70 Уніфікованого закону.

У даному випадку таким національним законодавством виступає Цивільний процесуальний кодекс України, стаття 262 якого вказує, що з дати постановлення ухвали суду зупиняється перебіг усіх строків щодо обігу втраченого цінного папера на пред'явника або векселя, встановлених законодавством про обіг векселів.

А відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦК України, рішення про визнання втраченого цінного папера на пред'явника або векселя недійсним є підставою для видачі заявникові цінного папера на пред'явника замість визнаного недійсним або проведення визначених ним операцій; для здійснення платежу за векселем або для видачі заявникові векселя замість визнаного недійсним та для відновлення зобов'язаними за векселем особами передавальних написів.

Враховуючи, що Уніфікований закон в Україні діє з урахуванням застережень, обумовлених додатком II, та враховуючи положення ст. 17 цього Закону та ст.ст. 262, 267 ЦК України, судом першої інстанції вірно було встановлено, що позивач у жовтні 2009 року, тобто до настання строку платежу за векселем, звернувся до Подільського районного суду м. Києва із заявою про визнання простого векселя № недійсним і про відновлення права на втрачений цінний папір, та на підставі винесеної Подільським районним судом міста Києва ухвали від 10.10.2011 у справі № 2-О-209/11р. за приписами ч. 3 ст. 262 ЦПК України з 10.10.2011 зупинився перебіг строку щодо пред'явлення простого векселя № , та його відповідно було поновлено після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2-О-209/11р. та виконання його відповідачем через ВДВС у вигляді видачі позивачу (отримання ним) 10.12.2014 нового оригіналу простого векселя серії АА/2668239 виданого відповідачем, дата складання - 03 січня 2007 року, дата оплати - 03 січня 2010 року, на суму 1000000 грн., про що державним виконавцем був складений відповідний акт.

З урахуванням зазначеного, позивачем не був пропущений 3-річний строк на погашення векселя, а тому місцевим судом правомірно була відхилена заява відповідача щодо застосування до вимог позивача позовної давності.

Колегією суддів не приймається до уваги зауваження відповідача щодо того, що у нього відсутній обов`язок до виконання векселя, у зв`язку з не пред`явленням його до виконання позивачем, оскільки за приписами ст. 53 Уніфікованого закону після закінчення строків, встановлених для пред'явлення для платежу у разі застереження "обіг без витрат", держатель втрачає свої права регресу проти індосантів, проти трасанта і проти інших зобов'язаних осіб, за винятком акцептанта, а у даних правовідносинах позивач і є акцептантом у розумінні ст. 78 Уніфікованого закону (векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем).

Отже встановлені ст. 53 Уніфікованого закону негативні наслідки закінчення строків на позивача не поширюються.

Стосовно зауважень апелянта що пред`явлений до виконання позивачем вексель не відповідає встановленій формі та вексельному законодавству, а отже не може бути оплачений відповідачем, не знайшов свого належного підтвердження та обґрунтування, з урахуванням такого.

По-перше, як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, оригінал векселя Господарським судом міста Києва було оглянуто в засіданні та він містить усі обов'язкові для такого типу документів реквізити, які відповідають виданому 03.01.2007 векселю.

По-друге, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2012 у справі № 2-0-209/11, який зобов'язав відповідача видати вексель, аналогічний попередньо виданому досліджувались всі обставини втраченого векселя та підстави для задоволення вимог позивача щодо відновлення права на втрачений цінний папір, та не було встановлено факту, що втрачений вексель, що видавався в 2007 році, має якісь недоліки та не відповідає вексельному законодавству.

Отже, не проставлення відповідачем на векселі підписів своїх посадових осіб не робить виданий на виконання рішення суду вексель недійсним, оскільки він видавався замість векселя, який містив усі обов'язкові реквізити та який є аналогічним раніше виданому.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до інформації з ЄДРПОУ з 19.01.2010 по 30.11.2015 керівником відповідача був призначений ОСОБА_5, а з 01.12.2015 і по теперішній час ОСОБА_6, тобто інша особа, ніж підписувала в 2007 році цінний папір, але враховуючи приписи чинного законодавства України та зобов`язання, зазначені в рішенні Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2012, нові керівники ТОВ «ТехНова» не мали права підпису простого векселя № АА 2668239 замість попереднього директора ОСОБА_7 чи головного бухгалтера.

Згідно із п. 8, 9 постанови пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» за наявності на переказному або простому векселі підписів осіб, не здатних брати зобов'язання за векселем, або підроблених підписів, або підписів вигаданих осіб, або підписів, що з будь-яких інших підстав не можуть зобов'язувати тих осіб, які поставили їх на векселі чи від імені яких він був підписаний, то згідно зі статтями 7, 77 Уніфікованого закону зобов'язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є юридично дійсними.

З урахування зазначеного, доводи апелянта про дефектність та невідповідність вексельному законодавству простого векселя № АА 2668239 є необґрунтованими та недоведеними.

До того ж, як вірно було зазначено представником позивача в суді апеляційної інстанції, у ТОВ «ТехНова» з моменту видачі простого векселя - 2007 року до моменту звернення позивача із позовом до Подільського районного суду міста Києва про визнання векселя втраченим, не виникало питання щодо наявності/відсутності дефектів у виданому векселю.

Отже, враховуючи все вище зазначене, а також те, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02.03.2012 у справі № 2-0-209/11 було встановлено право власності за векселем № за позивачем, і дана обставина в силу ст. 35 ГПК України не потребує повторного доведення, то даний вексель, за приписами ст. 11 Закону України "Про обіг векселів в Україні" та ст.ст. 77, 38, 44 Уніфікованого закону підлягає оплаті відповідачем.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оскільки відповідач не визнає та не виконує свого зобов'язання за векселем № щодо сплати позивачу обумовленої векселем суми в 1000000 грн., то Господарським судом міста Києва позовні вимоги про її стягнення з Відповідача у примусовому порядку правомірно визнані обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" , а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехНова» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехНова» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТехНова» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/314/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/314/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова