РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016Справа №910/7487/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДМАРКЕТ ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДІЯ"

про стягнення 39 091,37 грн.

Суддя А.М. Селівон

Представники сторін:

Від позивача: Штепенко В.Ю - представник, довіреність № 42 від 10.04.2016.

Від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ ЛТД» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДІЯ» про стягнення боргу у розмірі 39 091, 10 грн., а також витрат з оплати судового збору у розмірі 1378, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем належним чином умов укладеного між сторонами Договору поставки № 339/к від 01.10.2015 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у визначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/7487/16 та призначено до розгляду на 12.05.2016 р.

В судове засідання 12.05.2016 з'явився уповноважений представник позивача.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання 12.05.2016 не з'явився.

Копія ухвали суду від 22.04.2016, яка направлялась відповідачу на адресу, зазначену позивачем в позовній заяві, а саме: 04205, м. Київ, просп. Оболонський, 32- Б, а час проведення судового засідання 12.05.2016 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» та адресату не вручено.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.1 Постанови № 18, враховуючи зазначення позивачем в позовній заяві адреси для листування, суд вважає, що позивач повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що у судовому засіданні 12.05.16р. представником позивача подане письмове клопотання № 7/051 від 12.05.2016 про долучення документів до матеріалів справи, серед яких наявні, зокрема, довідка № 76 від 11.05.2016 про відсутність заборгованості між ТОВ «РАДІЯ» перед ТОВ «ПРОДМАРКЕТ ЛТД», копія акту звірки взаєморозрахунків від 23.03.2016 на суму 34 916, 37 грн., копія платіжного доручення № від 10.05.2016 на суму 34 916, 40 грн.

Окрім того, у судовому засіданні 12.05.16р. представником позивача подане клопотання № 7/051 від 12.05.2016 про повернення судового збору, в якому позивач просить повернути судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., перерахований згідно платіжного доручення № 3812 від 11.03.2016 р.

Вищеперелічені документи долучено судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 12.05.2016 р. позивачем суду не надано.

Документи, витребувані ухвалою суду від 22.04.2016р., відповідачем суду не надані.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час проведення судового засідання 12.05.16 р. до суду не надходило.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника відповідача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, відповідачем не надано суду відзив на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, зважаючи на достатній проміжок часу між порушенням провадження у даній справі та датою судового розгляду, беручи до уваги те, що представник позивача проти розгляду справи за відсутності представника відповідача не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколі судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судовому засіданні представника позивача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що права та обов'язки йому зрозумілі.

Відводу судді представником позивача не заявлено.

Представник позивача у судовому засіданні 12.05.2016 підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві, надав пояснення по справі, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 01 жовтня 2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ ЛТД» (позивач у справі, постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАДІЯ» (відповідач у справі, покупець за договором) укладено Договір поставки № 339/к (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник постачає і передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товари згідно з замовленнями покупця та товаросупровідною документацією. При цьому покупець не бере на себе зобов'язання за період дії даного Договору купити у постачальника певну конкретну кількість Товарів.

Розділами 2 - 8 Договору сторони узгодили строки та умови поставок, ціну і порядок розрахунків, відповідальність сторін, внесення змін та доповнень, розірвання договору, форс-мажор, регулююче законодавство, вирішення спорів тощо.

Відповідно до п. 8.1 Договору він є укладеним строком до 31.12.2015, строк дії договору автоматично продовжується на додаткові однорічні терміни у випадку, якщо не менше ніж на 30 днів до закінчення строку дії будь - яка сторона повідомить іншу сторону у письмові формі про свій намір змінити його чи припинити його дію.

Окрім того між сторонами складено та підписано Протокол розбіжностей від 01.10.15 р. до Договору, яким змінено редакцію окремих пунктів Договору та викладено їх в редакції, наведеній в графі «Прийнята редакція» цього протоколу.

Вказаний Договір та протокол розбіжностей підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

У відповідності до п. 1.1 Договору покупець надає замовлення Постачальнику на підставі Специфікації, узгодженої Сторонами, в якій наведено список товарів, які можуть поставлятися за цим Договором, їх ціни, і яка складає невід'ємну частину цього Договору. Специфікація складається за формою, наведеною в Додатку № 1 до цього Договору. Зазначені специфікації надаються Покупцю в друкованому та електронному вигляді (файл в форматі .xls).

Згідно з пунктом 2.1 Договору товар, вказаний в специфікаціях, поставляється Постачальником окремими партіями відповідно до замовлень Покупця згідно цін узгодженої специфікації (РRІСАТ). Асортимент та кількість поставленого товару повинні відповідати заявленому та підтвердженому Постачальником замовленню. Постачальник повинен поставляти товари вчасно у строки вказані в Замовленні за адресою відповідного супермаркету „Абсолют", яка вказана у Замовленні, у відповідній кількості та належної якості, а також у відповідності до усіх інших вимог згідно з Замовленням. Замовлення Покупця на поставку товарів отримані та підтверджені постачальником, вказаних у Специфікації Постачальника, обов'язкові для постачальника.

Поставка на підставі даного Договору здійснюється на умовах DDR (супермаркет Покупця) відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати „ІНКОТЕРМС" в редакції від 2000 року, якщо інше непередбачено даним Договором або Додатками до нього (п. 2.1 Договору).

За умовами п. 2.3 Договору постачальник поставляє товари разом з усією відповідною документацією (товарні, товарно - транспортні, видаткові накладні; сертифікати якості, ветеринарні сертифікати, сертифікати відповідності, гігієнічні сертифікати (висновки), інструкції з використання, гарантійні сертифікати тощо), яка вимагається відповідно до законодавства України для роздрібної реалізації товар, а також видає покупцю податкові накладні, складені та зареєстровані згідно вимог ст. 201 ПК України.

Відповідно до п. 2.7 Договору постачальник буде вважатись таким, який виконав зобов'язання поставки Товару, якщо він поставив товари до супермаркету „Абсолют", зазначеному у замовленні покупця, з усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, умовами замовлення покупця та цьому Договору.

У абз. 5 п. 2.12 Постачальник зобов'язується відшкодувати Покупцю всі збитки, понесені Покупцем унаслідок реалізації поставлених Постачальником товарів неналежної якості у випадку, якщо буде встановлено, що порушення якості товарів виникло не з вини Покупця. Якщо виявлено невідповідність якості, кількості, повноти маркування (включаючи штрих-коди), упаковки товарів вимогам, передбаченим стандартами, технічними умовами, цим Договором або даними, зазначеними на маркуванні упаковки, а також у відповідних документах, що засвідчують кількість та якість товарів, або якщо виявлено відсутність усіх або будь-яких супровідних документів, Покупець має право припинити прийняття товарів та негайно викликати повноважного представника, Постачальника і скласти Акт розбіжностей, у якому має бути зазначена кількість перевірених товарів і характер виявлених недоліків. Участь представника Постачальника у підписанні Акту розбіжностей обов'язкова. У випадку складання Акту розбіжностей у відсутності представника Постачальника, котрий не прибув за викликом Покупця, Акт розбіжностей підписується представником Покупця та незалежної третьої сторони та є обов'язковим для Постачальника.

Крім того, п. 2.17 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) передбачено, що постачальник зобов'язаний здійснювати поставку товару в асортименті у точній відповідності до поданого Покупцем та підтвердженого Постачальником замовлення. У даному випадку Покупець має право відмовитись від приймання товару, як повністю, так і частково: а саме товару, який не був зазначений у замовленні.

У випадку необхідності повернення товару постачальнику, покупець відповідно до абз. 3 п. 2.19 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) листом попереджає постачальника та повідомляє кількість товару, що підлягає поверненню, не менш ніж за 5 (п'ять) робочих днів до дати повернення. Постачальник зобов'язаний забрати товар протягом 5 (п'яти) днів з моменту отримання повідомлення про повернення. Якщо Постачальник порушує умови та строки повернення, Постачальник зобов'язаний відшкодувати Покупцю понесені збитки в повному обсязі, що зазнав Покупець в результаті порушення Постачальника.

Згідно п. 3.1 Договору ціна Товару визначається на підставі узгодженої та підписаної Сторонами Специфікації товару, що є невід'ємною частиною даного Договору, і може бути замінена за попереднім узгодженням сторін шляхом підписання нової редакції Специфікації. Сума поставленого товару міститься у товарних накладних, які складаються на підставі кількості - поставленого товару, як зазначено у транспортній (видатковій) накладній із відповідними можливими виправленнями, згідно актів розбіжностей.

Як встановлено судом за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, на виконання умов вищевказаного Договору позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 40 990,70 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № Ж1130058 від 30.11.2015 на суму 4 386,61 грн., № Ж1127043 від 30.11.2015 на суму 3 208,66 грн., № Ж1130060 від 30.11.2015 на суму 4 490,29 грн., № Ж1130059 від 30.11.2015 на суму 6 147,75 грн., № Ж1130050 від 30.11.2015 на суму 6 789,52 грн., № Ж 1203012 від 03.12.2015 на суму 7 679,19 грн., № Ж1230025 від 30.12.2015 на суму 3 360,66 грн., № Ж1230024 від 30.12.2015 на суму 4 928,02 грн.

Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписами на вищевказаних видаткових накладних представника ТОВ «РАДІЯ», засвідченими відбитком штампу вказаного товариства.

Згідно ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі - продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 680 Цивільного кодексу України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 2.11 Договору прийом Товару покупцем по якості здійснюється відповідно до „Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю", затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966 р. № П-7 (далі - Інструкція № П-7), та по кількості - відповідно до „Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю", затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 (далі - Інструкція № П-6). Дані Інструкції не застосовуються в тих випадках, для яких даним Договором передбачені інші умови, ніж. зазначені у відповідній Інструкції. У випадку виявлення покупцем порушень постачальником умов Договору щодо якості, кількості, асортименту Товару, сторони керуються умовами Інструкції № П-7 (п. п. 16 - 25, 29 - 40, 42) та Інструкції № П-6 (п.п. 16-31, 33).

Приймання поставлених Постачальником товарів за кількістю та якістю здійснюється завідуючим відповідного відділу Покупця або менеджером складу в залежності від групи товару.

В абз. 1 п. 2.12 Договору зазначено, що товар, що поставляється за Договором, за своєю якістю повинен відповідати усім вимогам, встановленим в Україні стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості (в т.ч. ДСТУ і УкрЦСМ, тощо) до даної групи товарів, а також не мати дефектів товарного виду.

Заперечень щодо факту поставки товару за вказаним видатковими накладними товару на загальну суму 40990,70 грн. відповідачем суду не надано.

Доказів пред'явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки товару, а також заперечень щодо наявності передбачених пунктом 2.3 Договору документів від відповідача до суду не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ ЛТД» умов Договору з боку відповідача відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе на підставі укладеного між сторонами Договору зобов'язання з поставки товару ТОВ «РАДІЯ», а відповідачем, у свою чергу, прийнятий цей товар та супровідна документація без будь - яких зауважень. Факт передачі позивачем товару належним чином підтверджено матеріалами справи.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим видом обліку, що ведеться підприємством. (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з приписів вищенаведених положень законодавства та умов Договору прийняття відповідачем товару від позивача є підставою виникнення у відповідача зобов'язання оплатити вказаний товар відповідно до змісту товаророзпорядчих документів на нього.

Окрім того, згідно п.п. 2.18, 2.19 Договору в разі виявлення покупцем або контролюючими органами прихованих дефектів якості (протягом усього терміну перебування на складах Покупця), що має бути зафіксовано в актах, оформлених належним чином, Покупець зобов'язаний негайно проінформувати про це Постачальника. Постачальник зобов'язаний за свій рахунок забезпечити обмін неякісного Товару на якісний, з оформленням всіх необхідних документів.

Покупець має право повернути товари Постачальнику у таких випадках: зміни постачальником базової упаковки товару за умови, що у Покупця залишився товар зі старою базовою упаковкою; зміни постачальником штрих-коду за умови, що у Покупця залишається Товар зі старим штрих - кодом; закінчення терміну реалізації; якщо під час перевірки товари виявилися неякісними, при чому умови зберігання покупцем такого товару відповідали діючим санітарним нормам, або щодо яких були застосовані санкції державних органів; закінчення сезону для сезонних товарів; рекламацій клієнтів до покупця; заборони реалізації товару чи вилучення з вільного обігу у встановленому законом порядку; закінчення строку дії ліцензій на торгівлю товарами, які згідно чинного законодавства України підлягають ліцензуванню; з інших обґрунтованих умов.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем було здійснено часткове повернення отриманого товару постачальнику за Договором згідно накладних на повернення № ПВ - Ж 120 на суму 153,84 грн. та № ПВ- Ж - 180 на суму 1 745,76 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 наведеної норми).

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець здійснює вчасний розрахунок за товари. Оплата виконується шляхом банківського переказу на рахунок Постачальника, зазначений у п. 9.2 цього Договору протягом 55 (п'ятдесяти п'яти) календарних днів з дня отримання товарів у супермаркеті "Абсолют" за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені транспортні, видаткові накладні на адресу покупця, яка вказана в п. 9.2 Договору та податкові накладні, складені і зареєстровані згідно вимог ст. 201 ПК України та надані Покупцю згідно вимог, передбачених в преамбулі Договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, як зазначено позивачем, оскільки відповідачем не будо здійснено оплату поставленого за Договором товару, з урахуванням здійснених відповідачем повернень частини товару залишок несплаченої відповідачем заборгованості за поставлений товар становив 39091,10 грн.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо перерахування коштів за Договором поставки № 339/к від 01.10.2015 в сумі 39 091,10 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору, відповідач не виконав, в результаті чого у останнього станом на час звернення до суду утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором у заявленому вище розмірі, яку позивач просив стягнути в поданій позовній заяві.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору поставки № 339/к від 01.10.2015р. суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Водночас, як свідчать матеріали справи, в процесі розгляду даного спору позивачем у судовому засіданні 12.05.16 р. було надано суду копію платіжного доручення № від 10.05.2016, відповідно до якого після порушення провадження у справі відповідачем 10.05.16р. було сплачено 34 916,40 грн. в рахунок оплати наявної заборгованості за отриманий товар згідно Договору. При цьому вказана оплата не були врахована позивачем при зверненні з позовом до суду та при здійсненні розрахунку розміру заборгованості відповідача за Договором.

Заперечень від відповідача щодо поданих позивачем письмових доказів та здійсненого позивачем зарахування оплати до суду не надходило.

У відповідності до приписів п. 4.4 Постанови № 18 господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Пунктом 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як свідчать матеріали справи, з урахуванням доданої копії платіжного доручення № від 10.05.16 р. про сплату 34916,40 грн., станом на 12.05.16 р. після порушення провадження у справі заборгованість відповідача за поставлений товар у вказаній сумі відсутня.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також строки (дати) та розміри проведеного відповідачем розрахунку за Договором (після порушення провадження у справі), суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 34 916,40 грн. основної заборгованості на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки спір у вказаній частині припинив існування в процесі розгляду справи.

Судом роз'яснюється, що відповідно до ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Разом з цим представником позивача в судовому засіданні 12.05.16р. подані копії накладних на повернення товару постачальнику: № 1317380 від 21.03.16 р. на суму 1244,12 грн., № 1317272 від 21.03.16 р. на суму 54,60 грн., № 1314393 від 17.02.16 р. на суму 153,84 грн., № 1312238 від 12.02.16 р., № 1317479 від 17.03.16 р., № 1313656 від 17.03.16 р. на суму 727,18 грн., № 1312552 від 17.03.16 р. на суму 1530,94 грн., всього на загальну суму 6074,30 грн. Отримання товару в казаних обсягах, асортименті та сумах позивачем підтверджується підписами представників ТОВ «ПРОДМАРКЕТ ЛТД» на вказаних накладних на повернення товару та останнім не заперечувалось. При цьому повернення товару на суму 1899,60 грн. враховано позивачем при визначенні розміру заборгованості відповідача та суми поданого позову.

Також на підтвердження факту наявності дебіторської заборгованості відповідача в сумі 39091,10 грн. станом на 23.03.16 р. позивачем додатково надано суду копію підписаного обома сторонами без зауважень акту звірки взаєморозрахунків з 01.10.15 р. по 23.03.16 р.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем згідно накладних на повернення товару було повернуто поставлений за Договором товар на загальну суму 4174,70 грн., отже основна заборгованість відповідача за поставлений товар у вказаній сумі 4174,70 грн., наявність якої, зокрема, є підставою для звернення з позовом до суду, була погашена відповідачем шляхом повернення товару до порушення провадження у справі ухвалою господарського суду міста Києва від 22.04.16 р. у справі № 910/7487/16, що також підтверджено позивачем та відповідачем не заперечувалось.

Як зазначалось судом вище, згідно п. 4.4 Постанови № 18 якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність предмету спору в частині основного боргу в сумі 4174,70 грн. на час порушення провадження у даній справі в зв'язку з поверненням товару на вказану суму відповідачем, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов не доведений позивачем та спростовується матеріалами справи, суд доходить висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з одночасним припинення провадження у справі в частині погашеної відповідачем заборгованості.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача в частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено.

Питання щодо повернення судового збору за клопотанням позивача № 7/051 від 12.05.16 р. вирішено судом ухвалою від 12.05.16 р. у даній справі.

Керуючись статтями 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині 34916,40 грн. припинити .

2. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 4174,70 грн. основного боргу відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 07 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон