КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2016 р. Справа№ 910/28851/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко О.В.

за участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 910/28851/15 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»

про стягнення 10 898,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 910/28851/15 позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» 10 898,16 грн. відшкодування, 1218,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року у справі № 910/28851/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ПрАТ «ПРОСТО-страхування» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також неправильному застосуванні та з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.04.2016 у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, а також перебуванням судді Іоннікової І.А на первинному кваліфікаційному оцінюванні суддів, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Тищенко О.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 апеляційну скаргу ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» прийнято до провадження у складі Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Тищенко О.В., Скрипка І.М.

13.04.2016 представники сторін в судове засідання не з'явилися, про причини не явки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 розгляд справи відкладено на 18.05.2016.

У судове засідання 18.05.2016 представники сторін повторно не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи та наявні в ній докази, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

11.10.2012 між позивачем (страховик за договором) та ОСОБА_3 (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування транспортних засобів № 222163, за умовами якого застраховано транспортний засіб «Nissan Teana», державний номер НОМЕР_1.

6 вересня 2013 року в м. Києві на Наддніпрянському шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля «Nissan Теаna», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3

Згідно довідки УДАІ ГУ УМВС України в м. Києві, автомобіль «Nissan Teana», державний номер НОМЕР_1, в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2015р. у справі № 757/22265/13-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Відповідно до звіту № 9754/88573 з оцінки транспортного засобу від 02.10.2013, здійсненого ФОП ОСОБА_5, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 38 395,58 грн.

Згідно рахунку № 04494 ТОВ «АвтоАльянс Київ» від 02.10.2013 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 33644,02 грн.

Позивач на підставі страхового акту № 88573 від 08 жовтня 2013 року, згідно рахунку № 04494 від 02.10.2013 за платіжним дорученням № 30831 від 15 жовтня 2013 року сплатило ТОВ «АвтоАльянс Київ» страхове відшкодування за ремонт автомобіля в сумі 32 744 грн. 02 коп.

Таким чином, фактичні витрати позивача, пов'язані з вказаним страховим випадком складають 32744,02 грн.

Цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи ОСОБА_4 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ «СТДВ «Глобус» відповідно до полісу №АВ/7851473. Згідно з вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000 грн., при цьому франшиза складає 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ТзДВ «СТДВ «Глобус» відшкодувало АТ «ПРОСТО - страхування» в рахунок покриття страхового відшкодування суму 21345,86 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач просить стягнути з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 898,16 грн., виходячи з наступного розрахунку: 32 744,02 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування страхувальнику) - 21 345,86 (сума виплачена відповідачем позивачу) - 500,00 грн. (франшиза).

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи встановлено, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, то до нього у відповідності до приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну водієм ОСОБА_4 внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_2 в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на рішення Печерського районного суду м. Києва, зазначаючи, що у ньому встановлені обставини, які мають значення для вирішення даної справи.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено в абзаці 4 п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 р. N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Отже, преюдиційні факти слід відрізняти від оціночного судження щодо правових наслідків наявності певних обставин

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач помилково ототожнює факти в розумінні ст. 35 ГПК України та оціночні судження (висновки) Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/26849/14-ц.

Крім того, необґрунтованим є посилання апелянта на наявність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки справи № 910/28851/15, яка розглядається, та справа № 757/26849/14-ц відрізняються за суб'єктним складом.

Відповідач стверджує, що позивач аргументує розмір виплати страхового відшкодування 32744,02 грн. Звітом про оцінку транспортного засобу № 9754 від 02.10.2014, який складений без врахування зносу автомобіля, тому відповідач самостійно здійснив перерахунок заявленої суми страхового відшкодування за Актом розрахунку матеріальної шкоди № 1682/13 від 12.12.2013 згідно якого вартість матеріальної шкоди складає 21845,86 грн. та посилається на п. п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (зі змінами).

Відповідно до п. 7.37. вказаної Методики, на підставі якої здійснювалась оцінка, коефіцієнт фізичного зносу Е З розраховується за наведеною в даному пункті формулою.

Згідно з п. 7.38. значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Пунктом 7.39. Методики визначені винятки стосовно використання зазначених вимог: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З матеріалів справи слідує, що на момент ДТП автомобілю було 5 років, оцінювачем при огляді автомобіля не зафіксовано будь - яких пошкоджень та деформацій, не пов'язаних зі страховим випадком, корозії або слідів відновлювального ремонту автомобіля, а отже підстави для вирахування коефіцієнту зносу було відсутні.

Крім того, суд відзначає, що позивачем було виплачене страхове відшкодування на відновлення транспортного засобу на підставі рахунку СТО, тому до нього перейшло право вимоги до особи відповідальної за збитки в межах фактичних витрат.

Таким чином, твердження відповідача щодо виплату страхування з вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, є необґрунтованим, оскільки це не має значення для виплати відповідачем суми страхового відшкодування, про що зазначив у своїй позиції Верховний Суд України (справа № 6-112цс13).

Крім того, Верховним Судом України у Листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, розмір виплати страхового відшкодування не обов'язково повинен визначатись на підставі висновку експертного дослідження, а може виходити з фактичної (реальної) суми, яка встановлена рахунком СТО № 04494 від 02.10.2013.

Отже, твердження відповідача щодо необґрунтованості суми страхового відшкодування, виплаченої страхувальнику, правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки виплата позивачем здійснювалась на підставі умов договору добровільного страхування, згідно рахунку СТО, який є достатньою підставою для відшкодування збитків.

За таких обставин, позов є обґрунтованим, та таким, що правомірно задоволений судом першої інстанції.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року по справі № 910/28851/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/28851/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.М. Скрипка

О.В. Тищенко