ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 р. Справа № 917/482/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп", вул. Кільцева, 3, м.Чернігів, 14003

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України", вул. Куйбишева, буд.22-а, м. Полтава, 36039

про стягнення грошових коштів у сумі 408932,55 грн

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 408932,55 грн. грн. заборгованості за договором субпідряду № 01-13-12/с7-9 від 04.07.2013 р. з яких: 249875,6 грн. основного боргу; 28841,80 грн. пені; 9525,24 грн. 3 % річних; 120689,91 грн. інфляційних втрат.

Представник позивача надав додаткові пояснення по справі (вх6857 від 01.06.2016 р.) згідно яких проти задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені за періоди з 09.12.2014 р. по 15.03.2015 р. заперечує та просив забезпечити проведення засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.06.2016 р. позивачу відмовлено в задоволенні клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції.

Представник відповідача підтримав заяву № 01-18/80-3 від 26.03.2016 р. (вх. № 5226 від 26.04.2016 р.) про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, нарахованої за період з 09.12.2014 р. по 15.03.2015 р. В іншій частині позовні вимоги визнає.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

04.07.2013 р. між Службою автомобільних доріг у Полтавській області (замовником), Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" (позивачем) та Дочірнім підприємством "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідачем) було укладено договір субпідряду № 01-13-12/с7-9 до договору підряду № 01-13-12 від 08.10.2012р. (далі Договір; а.с. 8-10).

За умовами Договору субпідряду сторони домовилися, зокрема, про наступне:

- відповідач як підрядник доручає, а позивач (субпідрядник) зобов'язувався виконати роботи «Експлуатаційне утримання автомобільної дороги державного значення /Н-12/ Суми-Полтава, км 106+100-км 163+867", а саме: влаштування горизонтальної дорожньої розмітки фарбою дорожньою (п.1.1 Договору);

- загальна вартість робіт за Договором визначається договірною ціною і складає 252399,60 грн. у тому числі ПДВ (20%) - 42066,60 грн. (п.3.1Договору);

- фінансування робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів (п.7.1 Договору);

- у разі затримки бюджетного фінансування (фінансування замовника) розрахунок за виконані роботи здійснюються протягом 3 банківських днів з дати отримання підрядником на свій рахунок коштів від замовника (п.7.2 Договору).

- розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок субпідрядника ( п. 8.1 Договору);

- підрядник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи з субпідрядником до 5 числа наступного місяця на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін; (п.8.3 Договору);

- субпідрядник відраховує генпідряднику 1 % від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат останнього, пов'язаних із виконанням зобов'язань щодо забезпечення технічною, дозвільною та іншою документацією, координації дій субпідрядників при виконанні робіт, приймання виконаних субпідрядником робіт та інші (п. 8.8 Договору);.

- приймання-передача виконаних робіт оформляється актом приймання робіт (форма КБ-2в); (п.9.1 Договору);

- за порушення строків оплати виконаних робіт з вини підрядника він сплачує субпідряднику пеню в розмірі облікової ставки НБ України, що діяла на момент прострочення за кожен день прострочення. У разі затримки бюджетного фінансування (фінансування Замовника), пеня за порушення строків оплати виконаних робіт не нараховується (п. 15.2 Договору);

- Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання взятих на себе Сторонами зобов'язань.

Як слідує з позовної заяви, позивач, відповідно до Договору виконав роботи «Експлуатаційне утримання автомобільної дороги державного значення /Н-12/ Суми-Полтава, км 106+100-км 163+867", а саме: влаштування горизонтальної дорожньої розмітки фарбою дорожньою, що підтверджується двосторонніми підписаними актоми приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за жовтень 2013р. від 28.10.2013р. та довідкою про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3)(а.с. - 12-16). Загальна вартість виконаних робіт становить 252092,40 грн. Також визначений пунктом 8.8 Договору субпідряду 1 % від вартості субпідрядних робіт становить 2520,93 грн. Однак, позивач вказує, що відповідач за виконані роботи мав сплатити позивачу 2524,00грн.

Позивач стверджує, що відповідач зобов'язання з оплати виконаних субпідрядником робіт не виконав в зв'язку з чим на час розгляду справи господарським судом за договором субпідряду №01-13-12/с7-9 від 04 липня 2013 р. у ДП "Полтавський облавтодор" обліковується заборгованість у розмірі 249875,60 грн перед позивачем.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 249875,60 грн. основної заборгованості за вказаним договором субпідряду.

Крім того, позивач на підставі п. 15.2 Договору та ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 120689,91 грн. інфляційних втрат за період з 09.12.2014 р. по 14.03.2016 р., 9525,24 грн. 3 % річних за цей же період та 249875,60 грн. пені за період з 09.12.2014 р. по 08.06.2015 р.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору субпідряду.

Відповідно до ст. 838 ЦК України підрядник має право, як що інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За загальним правилом, встановленим в ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 249571,47 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір субпідряду № 01-13-12/с7-9 до договору підряду №01-13-12 від 08.10.2012 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 28.10.2013 р.) та підлягають задоволенню. Дані обставини відповідачем не заперечуються.

Щодо позовних вимог про стягнення 304,13 грн. основного боргу, суд відмовляє в їх задоволенні в зв'язку з тим, що позивачем при здійсненні розрахунку не правильно зазначено вартість виконаних робіт по Актах приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за жовтень 2013р. від 28.10.2013р. (а.с. - 13-16), а саме: позивач зазначає загальну вартість виконаних робіт 252399,60 грн (а.с. 2 зворотнього боку), в той час як згідно вказаних Актів вартість виконаних робіт складає 252092,40 грн =165768,00+86324,40. За даних обставин, визначений пунктом 8.8 Договору субпідряду 1 % від вартості субпідрядних робіт становить 2520,93 грн (252092,40*1%), а не 2524,00 грн., як вказує позивач. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу суму основного боргу у розмірі 249571,47 грн.=252092,40-2520,93, а не 149875,60 грн, як просить позивач

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено методику розрахунку 3% річних та інфляційних збитків з використанням калькулятора ІПС "Ліга" та встановлено, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 9517,90 грн. 3% річних та 120689,91 грн. інфляційних втрат за період з 09.12.2014 р. по 16.03.2016 р. нарахованих на суму зобов'язання в розмірі 249571,47 грн. В частині стягнення 7,34 грн. 3% річних суд відмовляє в задоволенні, оскільки позивачем при здійснення розрахунку неправильно зазначена сума основного зобов'язання на яку здійснювалося нарахування.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, то як вказувалося вище відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 09.12.2014 р. по 15.03.2015 р. (а.с. 25-26).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність у один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заперечення позивача щодо неможливості застосування позовної давності з тих підстав, що він довідався та мав можливість довідатися про порушення свого права лише у грудні 2015р., жодним документальним доказом не підтверджено. Тому згідно положень ст.4-3, ст.33 ГПК України ці обставини позивачем не можна вважати доведеними.

З даним позовом позивач звернувся до суду 18.03.2016р., що підтверджується календарним штемпелем на конверті (а.с.18).

З огляду на викладене, в межах позовної давності є вимоги про стягнення 17435,82 грн. пені за період 16.03.2015р. по 08.06.2015р. Позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, у позові в частині стягнення 11405,98 грн. пені за період 09.12.2014р. 16.03.2015р. слід відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності та у звязку з тим, що позивачем при здійснення розрахунку неправильно зазначена сума основного зобов'язання на яку здійснювалося нарахування.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги України" (вул. Куйбишева, буд.22-а, м. Полтава, 36039, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Груп" (вул. Кільцева, 3, м.Чернігів, 14003, ) 249571,47 грн. основного боргу, 9517,90 грн. 3% річних,120689,91 грн. інфляційних втрат, 17435,82 грн. пені та 5958,23 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.06.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя