ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 червня 2016 р. Справа № 903/380/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пластікс-Україна"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 10 271,90 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Янчук Ю.В., дов.№07/06-16 від 07.06.2014 року

від відповідача: н/з

Права та обов 'язки учаснику судового процесу роз 'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: Позивач - ТзОВ «Пластікс-Україна» ставить вимогу стягнути з відповідача - Підприємця ОСОБА_1 10 271,90 грн., з них 8 552,02 грн. заборгованості, 1401,28 грн. інфляційних та 318,60 грн.

Обгрунтовуючи заявлену вимогу вказує, що поставка товару відповідачу проведена на підставі видаткової накладної №22524 від 12.05.2015 року на суму 23 052,02 грн.; оплата якого проведена на суму 14 500,00 грн.; заборгованість складає 8 552,02 грн. на яку нараховано інфляційні з врахуванням часткових проплат за товар та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України.

Відповідач пояснень по суті заявлених вимог не представив, в судове засідання не зявився.

Ухвала суду про порушення провадження у справі, направлена за адресою АДРЕСА_1, яка зазначена в позовній заяві та відповідає адресі зазначеній у витягу з державного реєстру станом на 14.06.2016 року, повернулась з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

В п.3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №18 вказано, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Тому якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації-адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник позивача в судовому засіданні позовну вимогу підтримав та наполягає на вирішенні спору по суті.

Оскільки суд повністю виконав процесуальні дії щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи, підстави для відкладення розгляду спору відсутні і суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до положень ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи суд встановив, що згідно видаткової накладної №22524 від 12.05.2015 року ФОП ОСОБА_1 отримав від ТзОВ «Пластікс-України» товар - полікарбонат сотовий на загальну суму 23 052,02 грн., в т.ч. 3842 грн. ПДВ (а.с.12).

В накладній вказано адресу Покупця - АДРЕСА_2.

Платіжними дорученнями №1207291С46 від 25.06.2015 року, №12256D1D35 від 01.07.2015 року, №2PL565947 від 16.07.2015 року, №2PL759951 від 07.09.2015 року відповідач перерахував за товар (полікарбонат сотовий) 14 500 грн. (а.с.13-16)

Заборгованість по оплаті склала 8552,02 грн.

За прострочення термінів оплати товару позивачем нараховано інфляційні в сумі 1401,28 грн. з травня 2015 року по квітень 2016 року та 3% річних в сумі 318,66 грн. з 13.05.2015 року по 13.05.2016 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача підставна і підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного .

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

з акту управління господарською діяльністю;

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Між сторонами по справи виникли правовідносини, що випливають з договору купівлі-продажу, оформленого видатковою накладною №22524 від 12.05.2015 року.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, як слідує з матеріалів справи зобов'язання щодо оплати товару відповідач виконав частково на суму 14 500 грн., заборгованість складає 8552,02 грн., яка як зазначив представник позивача на момент розгляду спору відповідачем не погашена, а тому позовна вимога про її стягнення підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних, судом враховано те, що матеріалами справи підтверджено прострочення платежу з 13.05.2015 року, при розрахунку даних сум позивачем враховано часткову оплату товару відповідачем, тому позивачем зроблено розрахунок інфляційних та 3% річних правомірно і дані суми підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.ст.33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, судові витрати по справі згідно ст.49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.174 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 610, 612, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1.Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (43000, АДРЕСА_3, п/рНОМЕР_1 філія ПАТ «УніКредит Банк» у м.Києві, МФО 300744) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластікс-Україна» (м.Київ, вул.Межигірська, 82-а, п/р6427 в АТ «ОТП Банк» м.Київ, МФО 300528) 10 271,90 грн., з них 8 552,02 грн. заборгованості, 1 401,28 грн. інфляційних, 318,60 грн. 3% річних, а також 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

16.06.2016

Суддя С. В. Костюк