ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.06.16р. Справа № 904/1972/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська", м. Селидове Донецької області

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення збитків у сумі 7582,40 грн.

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник ОСОБА_1, довіреність № 964 від 30.12.2015.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" в особі філії "Збагачувальна фабрика "Дзержинська", м. Селидове Донецької області (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ (відповідач) про стягнення збитків у сумі 7582,40 грн, що виникли через недостачу вантажу при перевезенні його залізницею.

В судовому засіданні 12.04.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 10.05.2016.

Відповідач 23.05.2016 надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, посилаючись на пропуск позивачем строку на звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 02.06.2016 оголошено перерву до 06.06.2016.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

У жовтні, грудні 2014 року та у лютому 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" здійснило відправлення вагонів №№ 65234338, 53561569, 59421784, 60457637, 56339344 навантажених кам'яним вугіллям згідно залізничних накладних № 52867801, № 53561569, №49642937, № 49800592, № 56339344, на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, одержувач ДТЕК Запорізька ТЕС.

При проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі ст.24 Статуту Залізниць України, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі, вказаній відправником у накладних. Було виявлено різницю маси вантажу у спірних вагонах, а саме:

1.У вагоні № 65234338 встановлено, що вказана в накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактична маса вантажу становить 66 500 кг, що на 2 500 кг менше, ніж вказано у накладній №52867801.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 005203/473 від 23.10.2014, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено: навантаження навалом, нижче бортів 15-20 см, вантаж маркірований. Над 1,2,3 люками посередені углублення довжиною 3,4 м, шириною 1,6 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркировка відсутня. В технічному відношенні вагон справний. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає.

2. У вагоні №53561569 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактично маса вантажу складає 66 200 кг, що на 2 800 кг менше, ніж вказано у накладній № 48417695.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006432/640 від 21.12.2014, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено:

навантаження в вагоні навалом, на рівні бортів, укатане, вантаж маркірований трьома продольними бороздами по всій довжині вагону. По ходу потяга над 3 люком посередині мається виїмка довжиною 1,5 м,

шириною 1,2 м, глибиною 0,5 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

3. У вагоні №59421784 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактично маса вантажу складає 67 300 кг, що на 1700 кг менше, ніж вказано у накладній № 49642937.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006515/67 від 11.02.2015, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено: навантаження навалом, нижче бортів на 15-20 см, ущільнене, вантаж маркірований трьома продольними бороздами по всій довжині вагону, зліва по ходу потяга над 2,3 люками виїмка довжиною 1,5 м, шириною 0,5 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

4. У вагоні № 60457637 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 65 200 кг, а фактично маса вантажу складає 63 200 кг, що на 2 000 кг менше, ніж вказано у накладній № 49800592.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006545/97 від 22.02.2015, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, ущільнено, маркірований 3-ма продольними смугами. Зліва по ходу потяга над 2,3,4 люками мається виїмка довжиною 2,0 м, шириною 0,5 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Двері люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

5. У вагоні № 56339344 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 64 800 кг, а фактично маса вантажу складає 62 200 кг, що на 2600 кг менше, ніж вказано у накладній № 49820277.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА №006547/99 від 23.02.2015, в якому зокрема зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів, ущільнено, маркірований 3-ма продольними смугами. З права по ходу потяга над 4,5,6 люками мається виїмка довжиною 4,2 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,8 м. В місці виїмки маркіровка відсутня. В технічному відношенні вагон справний. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. Вказаними актами встановлено, що при перевантаженні вагонів у статистичному режимі на справних 150 тн вагонних електронно-тензометричних вагах виявилось:

- у вагоні № 65234338 маса брутто - 88 300 кг, тара за документом - 21 800 кг, нетто - 6 500 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2 500 кг;

- у вагоні №53561569 маса брутто - 88 000 кг, тара за документом - 21 800 кг, маса нетто - 66 200 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2 800 кг.

- у вагоні № 59421784 маса брутто -90 600 кг, тара за документом - 23 300 кг, маса нетто - 67 300 кг, що менше ніж зазначено в документі на 1 700 кг.

- у вагоні № 60457637 маса брутто - 86 800 кг, тара за документом - 23 600 кг, маса нетто - 63 200 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2000 кг.

- у вагоні № 56339344 маса брутто - 83 900 кг, тара за документом - 21 700 кг, маса нетто - 62 200 кг, що менше ніж зазначено в документі на 2 600 кг.

02.03.2016 позивач звернувся до господарського суду з цим позовом з вимогами стягнути збитки від втрати вантажу в сумі 7582,40 грн, посилаючись на те, що спірні вагони з вугіллям кам'яним були прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, тому в силу ст.110 Статуту Залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідальна недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення складає :

У вагоні № 65234338 маса нетто при відправленні складає 69 000 кг. Норма недостачі 69 000 х 2 % = 1380 кг.

Відповідальна недостача 2 500кг - 1380 кг = 1120 кг * 1583,16грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) - розмір нестачі складає 1773,14 грн.

У вагоні № 53561569 маса нетто при відправленні складає 69 000 кг. Норма недостачі 69 000 х 2 % = 1380 кг.

Відповідальна недостача 2 800кг - 1380 кг = 1420 кг * 1601,92 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) - розмір нестачі складає 2274,73 грн.

У вагоні № 59421784 маса нетто при відправленні складає 69 000 кг. Норма недостачі 69 000 х 2 % = 1380 кг.

Відповідальна недостача 1700кг - 1380 кг = 320 кг * 984,70 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) - розмір нестачі складає 315,10 грн.

У вагоні № 60457637 маса нетто при відправленні складає 65 200 кг. Норма недостачі 65 200 х 2 % = 1304 кг.

Відповідальна недостача 2 000кг - 1304 кг = 696 кг * 1711,42 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) розмір нестачі складає 1191,15 грн.

У вагоні № 56339344 маса нетто при відправленні складає 64 800 кг. Норма недостачі 64 800 х 2 % = 1296 кг.

Відповідальна недостача 2600кг - 1296 кг = 1304 кг * 1555,43 грн. (ціна за тону з ПДВ, згідно довідки) розмір нестачі складає 2028,28 грн.

В результаті виявленої недостачі позивач зазнав збитки у розмірі вартості сплаченої, але як не отриманої продукції у сумі 7 582, 40 грн.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що стаття 26 Закону України "Про залізничний транспорт" визначає, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України саме ним визначаються обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Порядок і терміни складання актів, пред'явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Згідно зі ст. 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Пункт ж) статті 134 Статуту початком перебігу шестимісячного строку, встановленого ст. 136 цього Статуту, визначає день встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Враховуючи вищенаведене, законодавець надає право вантажоодержувачу захистити своє право або шляхом пред'явлення претензії, або безпосередньо звернутись з позовом до суду, але в межах шестимісячного строку, встановленого Статутом.

Порядок заявлення претензій та позовів до залізниці регламентований також ст. 315 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Згідно з ч. 2 цієї статті претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. З цієї статті перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. 4 цієї статті якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Враховуючи те, що позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав зазначених у позовній заяві, строк на пред'явлення позову сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення.

Обставини були виявлені та зафіксовані комерційними актами РА № 005203/473 від 23.10.2014, РА № 006432/640 від 21.12.2014, РА № 006515/67 від 11.02.2015, РА № 006545/97 від 22.02.2015, РА № 006547/99 від 23.02.2015.

Тому залізниця вважає строк позовної давності, встановлений для пред'явлення позову за зазначеними комерційними актами, пропущеним.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного суду України від 16.05.2006 у справі № 17/160. Враховуючи те, що з моменту винесення зазначеної постанови ніяких змін в законодавчі акти стосовно строку позовної давності не вносилось, у спорах, пов'язаних із перевезенням вантажів залізницею, повинні застосовуватись зазначені в відзиві норми.

В зв'язку з цим, керуючись ст. 315 ГК України, ст. 267 ЦК України, ст. 134, 136 Статуту залізниць України ДП "Придніпровська залізниця" просить суд області в позові до ДП "Придніпровська залізниця" відмовити.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 113 Статуту за не збереження прийнятого до перевезення вантажу залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що нестача виникла з незалежних від неї причин.

За п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно з п.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту (п.136 Статуту).

Пунктом 134 Статуту встановлено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються: а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу; ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Відповідно до ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 315 ГК України встановлено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Матеріалами справи підтверджено факт спричинення позивачу збитків у сумі 7582,40 грн від нестачі вантажу, що сталась під час перевезення залізницею.

Факти спричинення позивачу збитків зафіксовані комерційними актами РА № 005203/473 від 23.10.2014, РА № 006432/640 від 21.12.2014, РА № 006515/67 від 11.02.2015, РА № 006545/97 від 22.02.2015, РА № 006547/99 від 23.02.2015.

Пунктом 4.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України).

Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Однак, статтею 134 Статуту залізниць України, який є нормативним актом вищої дії, ніж Постанова пленуму Вищого господарського суду України встановлено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Претензійний порядок дійсно є необов'язковим і клієнт може звернутись до перевізника одразу з позовною заявою до суду.

Відповідно до ст. 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

У разі наявності у замовника перевезень бажання заявити претензію перевізнику, його дії та строки чітко регламентовані статтею 315 Господарського кодексу України, який є Законом України, згідно з якою до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Таким чином вищевказаними нормативними актами чітко і детально врегульовано порядок та строки звернення до суду з позовами до залізниці як і у разі пред'явлення претензії так і при зверненні одразу до суду з позовом.

Крім того, взагалі є нелогічним збільшення строку позовної давності на 3 місяці шляхом надання строку на отримання відповіді на претензію у тому разі, коли вона взагалі не заявлена.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що позивачем пропущений строк позовної давності, визначений ч. 4 ст.315 ГК України. Позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав, зазначених у позовній заяві, відповідно, строк на предявлення позову сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення. Обставини які є підставою для предявлення позову виявлені та зафіксовані комерційними актами РА № 005203/473 від 23.10.2014, РА № 006432/640 від 21.12.2014, РА № 006515/67 від 11.02.2015, РА № 006545/97 від 22.02.2015, РА № 006547/99 від 23.02.2015.

Звертаючись до суду з даним позовом 02.03.2016 позивач пропустив шестимісячний строк. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Також у відзиві Відповідач посилається на Постанову Верховного суду України від 16.05.2006 у справі № 17/160, у якій зазначено, що відповідно до ст.136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту, зокрема з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

При цьому суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 13 Конституції України, якою визначено, що усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Тому при застосуванні ст.315 ГК України слід виходити з рівних прав вантажовідправників, вантажоодержувачів і перевізників на предявлення позовів один до одного.

Перевіривши доводи сторін, суд погоджується з доводами відповідача, що у звязку з тим, що позивач не звертався з претензіями до відповідача за відшкодуванням завданої шкоди впродовж шести місяців з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову, то, відповідно, строк на звернення з позовом за цими обставинами для позивача закінчився через шість місяців від дати виявлення спірних обставин (дати складання комерційних актів), оскільки продовження такого строку чинним законодавством передбачено у випадку подачі претензії до перевізника (відповідача).

Враховуючи викладене в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з закінченням строку на звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2016.

Суддя В.Д. Воронько