ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 911/1549/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Київоблгаз

про стягнення 6433,75грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №14-75 від 21.04.2016);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №1-184 від 22.12.2015).

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Київоблгаз (далі ПАТ Київоблгаз) про стягнення 6433,75грн у т.ч.:

- 2793,88грн штраф;

- 2820,88грн пеня за період з 20.05.2012 по 19.01.2013; з 20.09.2012 по 03.06.2013; з

- 20.11.2012 по 03.06.2013;

- 752,75грн проценти за період з 20.05.2012 по 03.06.2013; з 20.09.2012 по

- 03.06.2013; з 20.11.2012 по 03.06.2013;

- 66,24грн збитки від інфляції за період червень 2012 року, серпень 2012року,

- жовтень грудень 2012 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №23-45-ВВ від 30.03.2012 в частині оплати за поставлений природний газ у квітні-червні, серпні, жовтні грудні 2012 року у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ПАТ Київоблгаз у своєму відзиві вказує не неправильність деяких нарахувань пені та 3% річних враховуючи, що до періоду в який вони нараховувались включені дні оплати та при нарахуванні пені за зобовязаннями жовтня 2012 позивач нараховує пеню за 196 днів, при цьому не обмежуючи нарахування відповідно до приписів ст. 232 ГК України.

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2012 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ Київоблгаз укладено договір № 23-45-ВВ купівлі-продажу природного газу (а.с.8-14, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2012 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.02.2012 по 31.12.2012 газ у обсязі до 30,000 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 3674,10грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини що фактично склались з 01.02.2012, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2012, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.15-18) в яких змінювалась ціна. Так, відповідно до вказаних додаткових угод, ціна за 1000 куб.м природного газу з ПДВ складала: з 31.05.2012 3675,30грн, з 06.07.2012 4391,14грн.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом квітня-грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 39 912,61грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.19-26).

Станом на 03.06.2013 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2012 році на загальну суму 39 912,61грн, що не заперечується сторонами у справі.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у квітні-грудні 2012 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку. Так, відповідачем здійснено остаточний розрахунок за газ, поставлений у вказаний період здійснено 03.06.2013.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати природного газу виконані не у встановлений договором строк, відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 752,75грн 3% річних за загальний період з 20.05.2012 по 03.06.2013, 66,24грн збитки від інфляції за період серпень 2012 року по травень 2013.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте сума 3% річних за період прострочення розрахована позивачем з помилкою у визначенні дат нарахування 3% річних.

Так, позивачем при розрахунку процентів, до періоду, за який вони нараховувались, включені дні, у які здійснена оплата і сума боргу, з її урахуванням, фактично була відсутня.

Так, розмір 3% річних, за розрахунком суду, який здійснено з урахуванням дат оплат та відповідної суми заборгованості за відповідні заявлені позивачем періоди, становить 750,39грн.

Таким чином, загальний розмір 3% річних, які позивач має право отримати становить 750,39грн; вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 2,36грн суд вважає безпідставними.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 66,24грн інфляційних втрат, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що за розрахунком суду, розмір інфляційних втрат становить 66,26грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір інфляційних втрат, що підлягають задоволенню складає 66,24грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 2820,00грн пені за загальний період з 20.05.2012 по 03.06.2013 та 2793,88грн штрафу.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст. 549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Проте, суд погоджується з запереченнями відповідача, стосовно того, що пеня за зобовязаннями жовтня 2012 нарахована позивачем не в межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Крім того, при розрахунку пені, позивачем до періоду, за який нарахована пеня, включені дні оплати.

Так, розмір пені, за розрахунком суду, з урахуванням дат оплат за поставлений природний газ та обмежень що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України становить 2745,42грн.

В частині вимог про стягнення 75,46грн пені суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Розмір штрафу розраховано позивачем вірно, а відтак вимоги у даній частині підлягають задоволенню в розмірі 2793,88грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1361,33грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Київоблгаз на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 750,39грн 3% річних, 66,24грн втрат від інфляції, 2745,42грн пені, 2793,88грн штрафу, а також 1361,33грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 2,36грн 3% річних, 75,46грн пені в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.06.2016.

Суддя С.І. Чонгова