ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 922/537/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом комунального житлове ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва, 63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, 57, ;

до товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче обєднання Східбуд, 61012, м. Харків, пр. Леніна, 36, ;

про стягнення 59 999,50 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 123 від 15.02.2016 р.);

відповідача не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство м. Чугуєва звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче обєднання Східбуд про стягнення безпідставно одержаних коштів у розмірі 59 999,50 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем було помилково перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 59 999,50 грн., у звязку з чим позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення помилково перерахованої суми коштів, однак відповідач дані вимоги не задовольнив, відповіді на них не дав. В якості правових підстав позивач посилається на ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі від 01.03.2016 р. розгляд справи було призначено на 10.03.2016 р.

Відповідач у судове засідання не зявився, явку свого повноважного представника не забезпечив, відзиву на позов суду не надав, причини неявки суду не відомі. На час слухання справи до суду повернулася ухвала суду від 01.03.2016 р. про порушення провадження у справі без доказів їх вручення відповідачу, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання", які направлялися на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, що співпадає з адресою відповідача згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб фізичних осіб підприємців: 61012, м. Харків, пр. Леніна, 36.

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь - якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлення суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене та приписи п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов повністю, посилаючись на те, що відповідачу 20.11.2015 р. за платіжним дорученням № 5 від 19.11.2015 р. помилково сплачені грошові кошти в сумі 59 999,50 грн., які позивач хотів перерахувати ТОВ НВО Східбуд, але в зазначеному платіжному дорученні вказаний розрахунковий рахунок та код ЄДРПОУ іншої юридичної особи, а саме відповідач ТОВ ТВО Східбуд, а відтак грошові кошти в сумі 59 999,50грн. набуті відповідачем безпідставно, що за приписами ст.1212 ЦК України встановлює обовязок особи, яка набула майно без достатньої правової підстави, повернути його.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, в разі необхідності - ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів на підтвердження своєї позиції по суті спору тощо).

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством м. Чугуєва 19.11.2015 р. платіжним дорученням № 5 було перераховано товариству з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче обєднання Східбуд грошові кошти у розмірі 59 999,50 грн., призначення платежу сплата за виконані роботи по поточному ремонту внутрішньо квартальних доріг та тротуарів за адресою м. Чугуїв, вул. Жадановського, 2 відповідно до договору підряду № 55 від 13.11.2015 р. згідно акту виконаних робіт № 1/11 від 17.11.2015 р.

26.11.2015 р. позивач направив на адресу відповідача лист вих. №1202 від 26.11.2015 р. з проханням повернути помилково перераховану суму коштів.

На вищевказану вимогу позивача відповідач відповіді не дав, у звязку з чим 18.12.2015 р. позивач повторно направив відповідачу лист з вимогою в семиденний строк з дня отримання даної вимоги повернути помилково перераховані кошти у розмірі 59 999,50 грн. Як стверджує позивач, на повторну вимогу відповідач також відповіді не надав.

Листом від 24.12.2015 р. позивач звернувся до ПАТ КБ Приватбанк з проханням повернути кошти у розмірі 59 999,50 грн., які були помилково перераховані відповідачу на його розрахунковий рахунок.

08.12.2015 р. ПАТ КБ Приватбанк на адресу позивача надіслав лист вих. № 20.1.0.0.0./7-20151208/431, в якому ПАТ КБ Приватбанк повідомив, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків та порекомендував звернутися безпосередньо до самого отримувача цих коштів.

Як зазначив позивач в позовній заяві, відповідач станом на день звернення позивача з даним позовом до суду помилково перераховані грошові кошти позивачу не повернув, що і стало підставою звернення позивачем із даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 16.03.1995р. № 227 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" підприємства, незалежно від форми власності, мають повертати в 5-денний термін помилково зараховані кошти.

Згідно з п.2.35 Постанови Національного банку України № 22 від 21.01.2004р. "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк, повернення їх здійснюється у судовому порядку.

Приписами статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення статті застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначена стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Норми цієї статті застосовуються судом до вирішення спорів, пов'язаних із відновленням майнового стану, оскільки зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, делікту, закону тощо.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Таким чином, виходячи з визначених положенням гл. 83 ЦК України умов, у даному спорі предметом доказування є: по-перше, набуття відповідачем грошових коштів в сумі 59 999,50 грн.; по-друге, набуття грошових коштів за рахунок відповідача; по-третє, відсутність правової підстави для набуття грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжне доручення №5 від 19.11.2015 р. на суму 59 999,50 грн. проведено ПАТ КБ Приватбанк 20.11.2015 р., що підтверджується відміткою банку на даному платіжному дорученні.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи листів ПАТ КБ Приватбанк № 20.1.0.0.0./7-20151208/431 та № 20.1.0.0.0/7-20151209/1442 від 10.12.2015 р., вбачається, що здійснений позивачем платіж у розмірі 59 999,50 грн. за платіжним дорученням № 5 від 19.11.2015 р., в якому підставою платежу зазначено сплата за виконані роботи по поточному ремонту внутрішньо квартальних доріг та тротуарів за адресою м. Чугуїв, вул. Жадановського, 2 відповідно до договору підряду № 55 від 13.11.2015 р. згідно акту виконаних робіт № 1/11 від 17.11.2015 р., було успішно проведено банком відповідно до вказаних позивачем реквізитів.

У платіжному дорученні № 5 від 19.11.2015 р. позивачем було зазначено отримувачем коштів ТОВ НВО Східбуд, проте код ЄДРПОУ (34859198) та номер рахунку 1194) зазначено товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче обєднання Східбуд, а тому саме відповідач набув грошові кошти у розмірі 59 999,50 грн. за рахунок позивача.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, договір підряду № 55 від 20.11.2013 р. було укладено між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим обєднанням Східбуд, предметом якого було виконання робіт з поточного ремонту внутрішньо квартальних доріг та тротуарів за адресою: м. Чугуїв, вул. Жадановського, 2.

Тобто, вищезазначений договір підряду № 55 від 20.11.2013 р. на виконання умов якого позивач платіжним дорученням № 5 від 19.11.2015 р. сплачував грошові кошти у розмірі 59 999,50 грн. було укладено позивачем саме з товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим обєднанням Східбуд, а не з відповідачем.

При цьому, між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу відповідного обладнання, не досягнуто істотних умов для такого договору.

Таким чином, сторони по справі не було укладено договору підряду та вони не перебували в договірних відносинах.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.3 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

При цьому слід зазначити, що у відповідності до п. 2 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Друга частина статті передбачає, що підставою виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (коли набувач майна свідомо подає підроблені документи для отримання пільги або здійснює якісь інші неправомірні діяння з метою отримання безпідставного збагачення).

Перелік ситуацій, при виникненні яких допускається застосування норм статті 1212 ЦК України, не є вичерпним, отже, ці положення можуть поширюватися і на інші відносини, якщо має місце безпідставне збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мали місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, визначених ст. 11, 509 ЦК України.

Доданими до позовної заяви доказами підтверджується факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 59 999,50 грн., правові підстави перерахування вказаних грошових коштів та наявність між сторонами будь-яких господарських правовідносин відсутні.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що відповідач в судове засідання не зявився, на день розгляду спору не надав суду доказів повернення безпідставно набутих грошових коштів, сплачених йому позивачем у розмірі 59 999,50грн., суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 59 999,50 грн. є обґрунтованими, нормативно та документально доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати з цієї справи покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче обєднання Східбуд (61012, м. Харків, пр. Леніна, 36, ) на користь комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва (63503, Харківська область, м. Чугуїв, вул. К. Лібкнехта, 57, ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 59 999,50 грн. та 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 15.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_2