РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016Справа №910/8751/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР І КО»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДРІЯ КАПІТАЛ»

про стягнення 174 347,54 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Колбаєв О.В., Мамедова О.М.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР І КО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДІЯ КАПІТАЛ» про стягнення 174 347,54 грн., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за усним договором поставки товару та послуг транспортування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 р. за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/8751/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 15.06.2016 р., зобов'язано сторін надати певні пояснення та документи.

30.05.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 15.06.2016 р. надав суду на виконання вимог ухвали суду документи для долучення до матеріалів справи та оригінали документів для огляду в судовому засіданні; надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 15.06.2016 р. не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду в даній справі не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 15.06.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

В результаті укладення договору в спрощений спосіб між ТОВ «АСТОР І КО» (позивач, постачальник) і ТОВ «ОЛЕКСАНДРІЯ КАПІТАЛ» (відповідач, замовник), з 21.12.2015 р. до 25.12.2015 р. позивач здійснив на адресу відповідача поставку товару - бетону марки В25 П4, В25 П4 Н, В20 ПЗW6 F200 (надалі - товар) у кількості 196 куб.м. на загальну суму 142 967,54 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 23 827,92 грн. та надало транспортні послуги авто бетонозмішувача на загальну суму 31 380,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % - 5 230,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку про укладення між сторонами господарського договору у спрощеній формі.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відпуск товару та транспортні послуги відбулися на підставі видаткових накладних № 777 від 21.12.2015 р. на суму 48 394,50 грн., № 783 від 21.12.2015 р. на суму 6 452,60 грн., № 792 від 22.12.2015 р. на суму 34 262,59 грн., № 807 від 23.12.2015 р. на суму 20 435,60 грн., № 822 від 24.12.2015 р. на суму 32 688,00 грн., № 837 від 25.12.2015 р. на суму 32 114,24 грн. Дані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату № 391 від 21.12.2015 р. на суму 48 394,50 грн.; № 393 від 21.12.2015 р. на суму 6 452,60 грн.; № 400 від 22.12.2015 р. на суму 34 262,600 грн., № 415 від 24.12.2015 р. на суму 39 241,40 грн., № 409 від 23.12.2015 р. на суму 20 435,60 грн., № 431 від 25.12.2015 р. на суму 31 958,10 грн.

29.04.2016 р. позивача направив на адресу відповідача претензію (вих. № 12-016 від 28.04.2016 р.) з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 174 347,54 грн. протягом 7-ми календарних днів від дати отримання даної претензії. Однак, дана претензія не була вручена відповідачу та конверт з кореспонденцією біло повернуто позивачу з відміткою відділення поштового зв'язку - «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення».

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТОР І КО» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДІЯ КАПІТАЛ» про стягнення 174 347,54 грн., у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за усним договором поставки товару та послуг транспортування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання, поставивши товар на суму 174 347,54 грн., що підтверджується видатковими накладними № 777 від 21.12.2015 р. на суму 48 394,50 грн., № 783 від 21.12.2015 р. на суму 6 452,60 грн., № 792 від 22.12.2015 р. на суму 34 262,59 грн., № 807 від 23.12.2015 р. на суму 20 435,60 грн., № 822 від 24.12.2015 р. на суму 32 688,00 грн., № 837 від 25.12.2015 р. на суму 32 114,24 грн., виданими ТОВ «АСТОР І КО» та відповідними рахункам на оплату, тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару та послуг на зазначену суму не виконав неналежним чином.

Відповідач у жодних належних доказів обґрунтованих заперечень та належних доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДРІЯ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 174 347,54 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР І КО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДРІЯ КАПІТАЛ» про стягнення 174 347,54 грн. заборгованості, у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за усним договором поставки та транспортування товару, визнається судом таким, що підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДРІЯ КАПІТАЛ» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 28, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР І КО» (08202, Київська область, м. Ірпінь, вул. Соборна, 152, ) 174 347 (сто сімдесят чотири тисячі триста сорок сім) грн. 54 коп. заборгованості та 2 615 (дві тисячі шістсот п'ятнадцять) грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 21.06.2015 р.

Суддя І.О. Андреїшина