ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року Справа № 904/9212/15
Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівФролової Г.М.,
Корсака В.А.,
розглянувши
касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Іста-Центр"
на постанову від 07.04.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№904/9212/15 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПриватного акціонерного товариство "Іста-Центр"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕСТ"
простягнення попередньої оплати
За участю представників сторін:

Від позивача - не з'явились

Від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Іста-Центр" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО ТЕСТ" про стягнення попередньої оплати у розмірі 26 500, 00 грн. за договором №106013 від 08.08.2013.

21.12.2015 позивач надав суду клопотання про визнання зобов'язань сторін за договором №106013 від 08.08.2013 припиненими.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2015 (суддя Ярошенко В.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 у складі: Сизько І.А., Кузнецової І.Л., Лрєшкіної Е.В. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

ПАТ "Іста-Центр" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.607 Цивільного кодексу України.

ТОВ "ЕКО ТЕСТ" у відзиві просить постанову апеляційної інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 08.08.2013 між ПАТ "Іста-Центр" (замовник) та ТОВ "ЕКО ТЕСТ" (виконавець) укладено договір №106013, за умовами якого замовник доручає, а виконавець згідно вимог природоохоронного законодавства України виконує роботи та послуги за наступними видами робіт: проведення розробки та складання документації для отримання дозволів і лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік (п. 1.1 договору).

За п. 1.2 договору, замовник зобов'язується сплатити за узгодженою, договірною ціною виконані виконавцем роботи по визначенню джерел утворення відходів на умовах п. 1.1 цього договору.

Відповідно п. 3.1 , п. 3.2 договору, розмір договірної ціни за виконані роботи п. 1.1 договору зазначено в додатку №1, що є невід'ємною частиною договору, з урахуванням ПДВ; розрахунок за виконані роботи здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця у розмірі передплати 50% згідно рахунку та 50% після підписання акта про виконані роботи, оплату здійснити протягом 5 банківських днів.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 07.08.2015 (п. 6.1 договору).

Сторонами складено та підписано протокол узгодження договірної ціни на виконання робіт на тему: "Розробка та узгодження документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів ПАТ "Іста-Центр" на 2014 рік, з узгодженням їх у встановленому порядку", згідно якого договірна ціна складає 36 900, 00 грн. (додаток №1 до договору №106013).

На виконання умов договору позивач здійснив перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця в загальному розмірі 26 500, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 19.02.2014 за №334 на суму 10 000, 00 грн., від 26.02.2014 за №358 на суму 5 000, 00 грн., від 31.03.2014 за №668 на суму 1 500, 00 грн., від 20.03.2014 за №560 на суму 10 000, 00 грн.

04.07.2014 позивач отримав лист відповідача від 02.06.2014 за №02/06/03 про настання форс-мажорних обставин, у зв'язку з чим затримується подача документів у відповідні дозвільні центри.

27.08.2014 позивач направив відповідачу лист №828/25 щодо повернення коштів у зв'язку з невиконанням договору і ненаданням послуг щодо проведення розробки та складання документації для отримання дозволів і лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік.

Посилаючись на те, що відповідач за договором №101613 від 08.08.2013 зобов'язаний був до 01.07.2014 отримати дозвіл на розміщення відходів на 2014рік, дане зобов'язання відповідач не виконав, передплату в розмірі 26 500, 00 грн. не повернув, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарськими судами при розгляді справи встановлено, що в договорі від 08.08.2013 за №106013 сторони не встановили строк виконання ТОВ "ЕКО ТЕСТ" робіт та послуг по проведенню розробки та складанню документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік, а встановили тільки строк дії договору до 07.08.2015.

Доказів звернення ПАТ "Іста-Центр" до ТОВ "ЕКО ТЕСТ" з вимогою про виконання робіт та послуг за договором №106013 від 08.08.2013 у певний строк чи негайно, а також надсилання вимоги в порядку приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України сторонами судам попередніх інстанцій не надані.

Посилання касатора на закінчення строку дії договору, не приймається до уваги, оскільки зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України). Закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Щодо посилання касатора на обов'язок відповідача по договору відповідно п.13 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 за №1218 "Про затвердження Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів" отримати дозвіл на розміщення відходів на 2014 рік у строк до 01.07.2014, то, як встановлено судами, в п. 13 Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів встановлено обов'язок Мінприроди, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій щодо розгляду заяв на отримання дозволів на розміщення відходів, що не має відношення до строків виконання відповідачем робіт з розробки та складання документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів на 2014 рік. Крім того, умовами договору від 08.08.2013 за №106013 встановлено обов'язок виконавця щодо розробки та складання документації для отримання дозволів та лімітів на утворення та розміщення відходів, а не обов'язок відповідача отримати дозвіл на розміщення відходів у 2014 році.

Враховуючи вищенаведене, суди дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача передплати у розмірі 26 500, 00 грн. у зв'язку з простроченням виконання робіт.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення господарського суду першої інстанції про відмову в позові, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Іста-Центр" залишити без задоволення.

Постанову від 07.04.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/9212/15 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді Г. Фролова

В. Корсак