ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Справа № 904/4858/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Бондар С.В., Васищака І.М.
розглянувши у відкритому судо-вому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.16
у справі№904/4858/15
господарського судуДніпропетровської області
за позовомКомунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення суми
за участю представників від:
позивача(Чеботарьов А.С., дов. від 15.02.16),
відповідача(ФО-П ОСОБА_4)

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення 8 808,31 грн. за невиконання відповідачем зобов'язань за договором на відпуск теплоенергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання постачання та пару від 01.10.08 №6190.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.16 у справі №904/4858/15 (суддя Кармазіна Л.П.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.16 (колегія суддів у складі: головуючий-суддя Парусніков Ю.Б., судді: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто основний борг на суму 4 932,42 грн., інфляційні на суму 3 545,39 грн., 3 % річних на суму 330,10 грн.

Не погоджуючись із судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просив їх скасувати повністю, прийнявши нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свої доводи скаржник обґрунтовує не взяттям до уваги судом апеляційної інстанції того, що відповідач не є боржником та не має ніяких зобов'язань перед позивачем у період з 02.10.12 по 06.04.13, а тому апеляційною інстанцією не вірно застосовані положення ст.612 ЦК України та помилково зроблений висновок про продовження договірних відносин між позивачем та відповідачем після 02.10.12 та наявність правових підстав для нарахування боргу і штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 01.10.08 між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір на відпуск теплоенергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пару №6190 (а с.7-9).

Пунктом 1.3. договору, постачальник відпускає споживачу теплоенергію на об'єкти, вказані у таблиці №2 у відповідності зі встановленим планом теплоспоживання з 01.10.08 по 01.10.09, а оплата здійснюється з моменту вказаного періоду дії договору. Об'єктом теплоспоживання є аптека за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.2.1. договору, облік споживання теплоенергії проводиться згідно приладів обліку або розрахунковим способом за їх відсутністю.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що оплата за відпущену теплоенергію здійснюється споживачем щомісячно, самостійно у грошовій формі та іншими формами розрахунку за узгодженням сторін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим. В іншому випадку постачальник має право без попередження припинити повністю або обмежити частково подачу теплоенергії споживачу.

Споживач здійснює передплату у грошовій формі, у розмірі планового місячного споживання у строк до 20 числа кожного місяця (п.3.4. договору).

Тарифи на теплоенергію передбачені постановою НКРРКП України від 30.09.11 №119 "Про встановлення тарифів на теплову енергію КПТМ "Криворіжтепломережа", що складає 954,05 грн. за 1 Гкал (з ПДВ) (а.с.10, 94).

Відповідно до п.6.1. даний договір діє з 01.10.08 по 01.10.09 та вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку не подано заяву однією зі сторін про відмову від цього договору або його перегляду. За заявою однієї із сторін про розірвання договору за один місяць та відсутності заборгованості "Споживача" договір може бути розірваним.

На виконання умов договору позивач відпускав відповідачу теплоенергію протягом 01.11.12 по 06.04.13.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно рахунків-фактур за вказаний період відповідачем спожито теплоенергії на загальну суму 4 932,42 грн. з ПДВ (а.с.13-18).

Вказані рахунки-фактури направлялися позивачем на адресу місця проживання відповідача (50015, АДРЕСА_1), але останнім не отримувалися, про що на конверті є відмітки: "відмова від отримання" та "закінчення строку зберігання" (а.с.88-93).

Станом на час розгляду справи судами обох попередніх інстанцій, відповідач доказів оплати теплоенергії не надав, а тому сума боргу перед позивачем за надані та не сплачені послуги склала 4 932,42 грн.

На підставі ст.625 ЦК України, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором, позивач нарахував відповідачу 3% річних на суму 330,10 грн. за період з 15.12.12- 12.05.15 та суму інфляційних на суму 3 545,79 грн. за період з січня 2013 по квітень 2015.

Сума основної заборгованості разом зі штрафними (фінансовими) санкціями склала 8 808,31 грн., що і стало предметом розгляду даної справи.

Окрім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.07.12 ФО-П ОСОБА_4 направив на адресу КП "Криворіжтепломережа" скаргу-претензію б/н відповідно до якої наполягав на розірванні договору через неналежне та неякісне надання послуг за договором від 01.10.08 №6190, а також на перерахунку платежів за зайво нараховані платежі (неіснуюче опалення приміщень, що відповідає санітарним нормам) (а.с 64).

Листом від 30.08.12 за вих.№2730/13 позивач надав відповідь на претензію від 17.07.12, якою повідомив про неможливість відключення від системи централізованого опалення нежитлового приміщення відповідача розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яке приєднане до централізованої системи опалення багатоквартирного будинку (а.с.8-79). При цьому повідомлено про частковий перерахунок постачальником розміру плати за теплопостачання у приміщенні за вказаною адресою, згідно актів-претензій від 03.02.12, 24.02.12 та 30.03.12 відповідно до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, який затверджено Постановою КМУ від 17.02.10 №151. Відповідача попереджено, що подальший перерахунок розміру плати за надані послуги теплопостачання можливий лише при наявності двосторонніх актів із вказівкою факторів, які спричинили неякісне теплопостачання з вини постачальника.

23.10.12 відповідач направив на адресу позивача скаргу-претензію №8, якою повідомив останнього про здійснення 12.10.12 під контролем майстра дільниці ЖКП 31 демонтажу внутрішньої системи опалення. Оплату за теплоенергію з початку опалювального періоду просив не нараховувати та зазначити час явки у договірний відділ для закриття договору.

Листом від 07.11.12 за вих.№2130/13 позивач надав відповідь на зазначену скаргу №8. Цим листом повідомив, що у результаті обстеження системи теплозабезпечення нежитлового приміщення по вказаній адресі, виявлено самовільний демонтаж опалювальних засобів типу М-140, що не дозволяє визначити якість теплозабезпечення приміщення, а тому нарахування за спожиту теплоенергію буде здійснюватися у повному обсязі, згідно умов діючого договору (а.с.81).

Відповідачу рекомендовано відновити систему центрального опалення у приміщенні, після чого обов'язковим є виклик представника теплотехнічної інспекції для складання акту.

Зважаючи на зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач самовільно відключився від мережі централізованого опалення, всупереч нормам закону не звертався до Виконавчого комітету Криворізької міської ради за дозволом міжвідомчої комісії на таке відключення. Таким чином, не дотримавшись передбаченого законом порядку відключення свого нежитлового приміщення від мережі централізованого опалення, відповідач, слід вважати, послуги надані позивачем отримував, але оплату за надані послуги не здійснював, що свідчить про обґрунтованість фінансових нарахувань позивачем за оспорюваний період, оскільки самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, при тому, що технічна можливість такого відключення у даному конкретному випадку не можлива.

Стосовно припинення дії договору від 02.10.12, суди попередніх інстанцій дійшли згоди, що п.6.1. договору, на який посилається відповідач, передбачає лише можливість розірвання договору. При цьому, позивачем згоди на розірвання договору не надано, що підтверджується листом від 30.08.12 №2730/13 (а.с.78).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правову позицію судів попередніх інстанцій передчасною з огляду на наступне.

Норма ст.11 ЦК України чітко визначає, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Імперативність вимог ст.629 ЦК України передбачає обов'язковість його виконання сторонами.

Статтею 612 ЦК України зафіксовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

Договором від 01.10.08 №№6190 (п.6.1) передбачено, що договір може бути розірвано за наявності своєчасного попередження однієї зі сторін договору про розірвання та відсутності заборгованості споживача за надані послуги.

Матеріали справи свідчать, що 17.07.12 ФО-П ОСОБА_4 направив на адресу КП "Криворіжтепломережа" скаргу-претензію б/н відповідно до якої наполягав на розірванні договору через неналежне та неякісне надання послуг за договором від 01.10.08 №6190, а також на перерахунку платежів за зайво нараховані платежі. Крім того, дана претензія містить відмову від пролонгації договору на період з 02.10.12 по 01.10.13. Відповідач стверджував, що на момент подання зазначеної вимоги боргів за надані послуги не існувало.

Крім того, аналіз матеріалів справи, свідчить, що 12.10.12 споживач здійснив під контролем майстра дільниці ЖКП 31 демонтаж внутрішньої системи опалення.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості на суму 8 808,31 грн. за невиконання відповідачем зобов'язань за договором на відпуск теплоенергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання постачання та пару від 01.10.08 №6190 у період з 01.11.12 по 06.04.13.

Суди дійшли висновку про правомірність нарахування заборгованості разом із штрафними (фінансовими) санкціями, зважаючи на порушення процедури демонтажу внутрішньої системи опалення.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій не витребовувалися та не досліджувалися докази, на підтвердження методики нарахування такої заборгованості. Зважаючи, що споживачем 17.07.12 заявлялося про намір припинити дію договору, як того вимагають вимоги п.6.1. та відмову від його пролонгації на період з 02.10.12 по 01.10.13, судами слід було врахувати, яким чином було здійснено нарахування заборгованості: на підставі правовідносин, визначених договором від 01.10.08 №6190 чи на підставі методики позаоблікового споживання теплової енергії після самовільного демонтажу споживачем внутрішньої системи опалення за вказаною адресою.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але на суд ст.43 ГПК України покладає обов'язок досліджувати докази та надавати їм правову оцінку, чого наразі зроблено не було.

За таких обставин Вищий господарський суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті спору, так як не всі обставини справи є з'ясованими, а відтак, спір стосується не правозастосування, а встановлення обставин справи, що не відноситься до компетенції Вищого господарського суду України. Тому ухвалені у справі судові акти в частині відмови у позові підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені у цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.16 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.04.16 у справі №904/4858/15 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді С. В. Бондар

І. М. Васищак