КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2016 р. Справа№ 910/627/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Сітайло Л.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Гончарук А.А. - представник, дов. б/н від 28.12.2015;

від відповідача: Пац В.О. - представник, дов. № 14-127 від 13.05.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2016

у справі № 910/627/16 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним договору

Розпорядженням Начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 № 09-52/2307/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/627/16.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.06.2016 визначено наступний склад колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючий суддя, Рябуха В.І., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/627/16 прийнято до провадження.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/627/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що для кваліфікації правочину за ст.233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови; крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин); визнання нечинним регуляторного акту, під час дії якого було укладено договір, не є тією обставиною, з якою закон пов'язує вчинення правочину під впливом тяжкої обставини (ст.233 ЦК України).

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/627/16 скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права і прийняти нове рішення, яким визнати договір № 23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу від 17.01.2014 недійсним.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на порушення ч.4 ст.85 ГПК України.

Як стверджує скаржник, судом не були прийняті до уваги доводи позивача про те, що через прийняту Постанову № 647 позивач був позбавлений права на заперечення проти укладення договору з відповідачем, більш того, позивач був змушений укласти оспорювану додаткову угоду до договору на грудень.

Скаржник зауважує, що за умови відсутності природного газу позивач буде змушений зупинити блоки теплових електростанцій, припинити здійснення господарської діяльності, що в цілому є неприпустимим, адже за рахунок електроенергії, що виробляє позивач, здійснюється покриття майже 10% загального щомісячного споживання електроенергії всієї України.

Скаржник наводить умови п.п.7.2, 7.3 оспорюваного договору та стверджує, що позивач, усвідомлюючи неможливість виконання умов договору, зокрема, передбачених додатковою угодою на грудень, через необхідність 100% передоплати, був змушений укласти договір, не маючи інших варіантів, тому є всі підстави стверджувати, що позивач уклав оспорювану додаткову угоду на грудень на вкрай невигідних умовах, під тиском та впливом тяжких обставин, а за відсутності Постанови № 647 позивач за жодних обставин не закуповував би природний газ у відповідача у грудні 2014р.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою, у якій просив визнати недійсним договір № 23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу від 17.01.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", керуючись ст.ст.4, 11, 16, 203, 204, 215, 216, 233 ЦК України, ст.20 ГК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 17.01.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір № 23/170114-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу, відповідно п.1.1 якого відповідач, за договором продавець, зобов'язується передати у власність позивачу, за договором покупцю, у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Договором № 23/170114-ПТ-ПР погоджені умови про кількість та фізико-хімічні показники газу, порядок та умови передачі газу, порядок обліку газу, ціна газу, порядок та умови проведення розрахунків, відповідальність сторін, форс-мажор, порядок вирішення спорів, інші умови.

Згідно із п.11.1 договору № 23/170114-ПТ-ПР договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року, і діє в частині поставки природного газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

28.11.2014 сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору № 23/170114-ПТ-ПР, згідно із якою викладено пункт 2.1 ст.2 у новій редакції; викладено з 01 грудня 2014 року п.5.2 ст.5 у новій редакції.

До матеріалів справи, для порівняння, позивачем надано копію договору № 2/181212 на постачання природного газу від 18.12.2012, укладеного позивачем із Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" та додаткової угоди № 26 від 03.12.2014 до договору № 2/181212.

Як вбачається із ухвали Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015, постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 у справі за позовом до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною та не чинною постанови в частині, залишено без змін; постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015, позовні вимоги було задоволено, визнано незаконними і нечинним пункти 1 - 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 647 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами та додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 647 "Перелік промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств" з 29.11.2014.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1 - 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину; при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу; сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

У позовній заяві позивач вказав про те, що 26.11.2014 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 647 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплопостачальними (в частині промислових обсягів газу) підприємствами", яка обмежувала конкуренцію на ринку природного газу, була прийнята з перевищенням повноважень і запроваджувала не передбачені законодавством обмеження на доступ суб'єктів ринку природного газу до газотранспортної системи; Уряд, всупереч закону, суттєво змінив правила функціонування ринку природного газу в Україні; оспорюваний договір та, зокрема, додаткова угода на грудень, було укладено позивачем всупереч його волі; таким чином, через прийняту Постанову № 647 позивач був позбавлений права на заперечення проти укладання договору з відповідачем, більш того, він був примушений на укладання оспорюваного договору та додаткової угоди на грудень, хоча станом на грудень 2014р. позивачем було укладено договір № 2/181212 від 18.12.2012 з ТОВ "ДТЕК Трейдінг", яке було постачальником природного газу для позивача, починаючи з грудня 2012р., на вигідних для позивача умовах.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася; тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втрати житла чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст.233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача; доведення того, що за відсутності тяжкої обставини не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Отже, правочин, визначений ст.233 ЦК України, належить до оспорюваних правочинів, тобто може бути визнаний недійсним за позовом потерпілої особи або іншої заінтересованої особи. Необхідним складовим елементом кабального правочину є недобросовісна поведінка контрагента. Вина контрагента полягає в тому, що він розуміє, наскільки на невигідних для себе умовах вчиняється правочин, та йде на це свідомо та умисно, з наміром отримати від цього вигоду, у зв'язку з цим закон покладає на недобросовісного контрагента відповідальність у вигляді обов'язку відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Із матеріалів справи не вбачається того, що поведінка контрагента позивача за договором № 23/170114-ПТ-ПР та додатковою угодою є недобросовісною, яка скористалася тяжкою обставиною.

Таким чином, позивачем матеріалами справи не доведено наявності необхідного складового елементу правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини.

Кабінет Міністрів України не є учасником оспорюваного правочину та зміст норми ст.233 ЦК України не передбачає правових наслідків застосування положень постанов Уряду, навіть за умови у подальшому визнання судом їх положень, у цілому чи у частині, незаконними та нечинними.

Доводи апеляційної карги не є такими, що відповідають нормам законодавства та матеріалам справи.

Позивачем матеріалами справи не доведено існування усіх обставин, наявність яких передбачає можливість визнання договору № 23/170114-ПТ-ПР, із додатковою угодою № 4 до цього договору, недійсним на підставі ст.233 ЦК України. Також, відсутні інші обставини, передбачені нормами ст.ст.203, 215 ЦК України, на які посилається позивач у позовній заяві.

Відповідно до ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Оскільки порушення строку складення повного рішення, встановленого статтею 85 ГПК України, не призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, така обставина не є підставою для скасування або зміни рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підста, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 у справі № 910/627/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/627/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Л.Г. Сітайло