ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016р. Справа№ 914/907/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П., при секретарі судового засідання Корчинському О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", м. Львів,
до відповідача:Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Новий Калинів, Самбірського району, Львівської області,
про: стягнення 185.734,42 грн. (з яких, 174.352,34 грн. основний борг, 10.653,70 грн. пені, 728,38 грн. 3% річних)
Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №ЛВ 07/4-2406-16 від 04.04.2016 р.),
відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №102 від 23.05.2016 р.).

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" до Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства про стягнення коштів. Ухвалою від 05.04.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 27.04.2016 р. В судовому засіданні 27.04.2016 р. та 26.05.2016 р. оголошувались перерви до 26.05.2016 р. та 01.06.2016 р.відповідно

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач не здійснив оплату у повному обсязі вартості наданих послуг з розподілу природного газу за січень-лютий 2016 року. Внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 174.352,34 грн. Крім того, відповідачу нараховано 10.653,70 грн. пені, 728,38 грн. три проценти річних.

24 травня 2016 року позивачем подано суду заяву про збільшення позовних вимог. Згідно з поданою заявою просить стягнути з відповідача 314.883,86 грн. основного боргу, 24.585,78 грн. пені, 1.772,61 грн. процентів, 9.874,97 грн. інфляційних втрат.

Згідно з положеннями статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог. Позивачем реалізовано своє право та збільшення розміру позовних вимог. Такі дії позивача не порушують права і охоронювані законом інтереси сторін. Відтак, суд здійснює розгляд справи з урахуванням поданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог

26 травня 2016 року відповідачем подано суду письмові пояснення, в яких він визнав позовні вимоги. Просить зменшити розмір заявлених штрафних санкцій на 70 відсотків та відстрочити виконання рішення суду до 15.10.2016 р. При цьому зазначає, що неналежне виконання умова договору повязано з несвоєчасним та неповним виділенням коштів державою на погашення пільг та субсидій за житлово-комунальні послуги. На підтвердження власної позиції подано довідку про фінансові надходження послуг з централізованого теплопостачання від 17.05.2016 р. №71, Інформацією про відшкодування пільг актами звірки взаєморозрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього представника позивача в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Новокалинівське виробниче управління житлово-комунального господарства звернулось до публічного акціонерного товариства "Львівгаз" із заявою-приєднання №09420V4KJOET016 від 01.01.2016 р. до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). У такий спосіб між сторонами у справі 01.01.2016 р. було укладено договір з розподілу природного газу (надалі Договір). Умови укладеного договору відповідають умовам Типовому договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. №2498. За цим Договором оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

На виконання умов договору оператор (позивач у справі) надав послуги з розподілу природного газу, а споживач (відповідач у справі) прийняв надані послуги на загальну суму 478.292,33 грн., що підтверджується:

актом №ЛВ000008162 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2016 р. в обсязі 228,071тис. м3 на суму 196.150,19 грн.;

актом №ЛВ000021849 наданих послуг з розподілу природного газу від 29.02.2016 р. в обсязі 164.714 тис. м3 на суму 141.660,62 грн.;

актом №ЛВ000030524 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.03.2016 р. в обсязі 163,343 тис. м3 на суму 140.481,52 грн.

Відповідачем частково здійснено оплату вартості наданих послуг у сумі 163.458,47 грн., про що вбачається з бухгалтерської довідки ПАТ "Львівгаз" від 15.04.2016 р. №16-2512-16 та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Сторонами у справі погоджено стан взаємних розрахунків на 31.03.2016 р., про що складено відповідний акт. Згідно з цим актом заборгованість відповідача перед позивачем становить 314.833,86 грн.

Відповідач зобовязання із оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу не виконав у повному обсязі, внаслідок чого заборгованість останнього перед позивачем становить 314.833,86 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з приводу наданих послуг з розподілу природного газу.

Між сторонами укладено договір розподілу природного газу. Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, яку в установленому порядку оператор ГРМ направив споживачу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, за змістом якого позивач взяв на себе зобов'язання надавати споживачу послугу з розподілу природного газу, а останній взяв на себе обов'язок прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 6.3, 6.4, 6.6 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач надав послуги з розподілу природного газу протягом січня-березня 2016 року, а відповідач прийняв надані послуги на загальну суму 478.292,33 грн., що підтверджується відповідними актами, долученими до матеріалів справи. Відповідач зобовязання із оплати вартості природного газу виконав частково шляхом погашення боргу у сумі 163.458,47 грн. Таким чином позовні вимоги про стягнення 314.833,86 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат обґрунтовано простроченням відповідачем строків оплати наданих послуг за Договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд дійшов висновку, що стягненню підлягають 1.772,61 грн. три проценти річних. В частині стягнення інфляційних втрат, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат є обґрунтованими в сумі 9.874,97 грн.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частинами першою і третьою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.2 Договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими в сумі 24.585,78 грн.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, то суд керувався таким.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Соціальна значущість підприємства-боржника мають значення для вирішення питання про зменшення пені, оскільки заборгованість виникла внаслідок несплати споживачами фізичними особами, а також бюджетними установами отриманих послуг. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобовязання відповідачем.

Вищий господарський суду України у пункті 7 Оглядового листа від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" звертає увагу на наступне. Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання, а саме надавши належну оцінку тій обставині, що споживачем теплової енергії, яку виробляє відповідач, є переважно населення, а також збитковість господарської діяльності відповідача у зв'язку з наявністю значної заборгованості споживачів за поставлену енергію, суди дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для зменшення розміру пені на підставі статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83 ГПК України (постанова Вищого господарського суду України від 19.12.2012 № 5023/3165/12).

Крім того, суд враховує те, що станом на час розгляду справи по суті відповідач частково сплатив суму боргу за надані послуги. При цьому з матеріалів справи вбачається, що невчасна оплата за надані послуги спричинена недофінансуванням державою пільг та субсидій за житлово-комунальні послуги. Втрати, які поніс позивач складаються з інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, що в сукупності становлять 11.647,58 грн. Натомість пеня у сумі 24.585,78 грн. складає майже 211 % розміру цих втрат. На підставі викладених обставин суд дійшов висновку про можливість на підставі поданого клопотання зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання до 70 процентів, що становить 7.375,73 грн. пені.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідач у відзиві просить суд відстрочити виконання рішення у справі до 15 жовтня 2016 року, у звязку з відсутністю поступлення коштів від споживачів до початку наступного опалювального сезону. Відповідач в своїй заяві вказує на те, що сума, присуджена до стягнення сума може призвести до повної втрати платоспроможності відповідача.

Представник позивача не заперечує проти відстрочення виконання рішення суду до 15 жовтня 2016 року.

При вирішенні цього питання суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Проаналізувавши матеріали справи, враховуючи докази, які подав відповідач на підтвердження клопотання про відстрочку виконання рішення, з огляду на той факт, що заявник належить до комунальних підприємств, перебуває у важкому фінансовому становищі, повязаному із збитковістю та економічною нерентабельністю затвердженого тарифу та несвоєчасністю розрахунку споживачів за послуги теплопостачання, зважаючи на необхідність задоволення господарських інтересів обох сторін та не допущення можливих негативних наслідків примусового виконання рішення суду у встановлені законодавством строки, суд вважає за доцільне клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення задовольнити та відстрочити виконання рішення суду до 15.10.2016 р.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов'язання до 70 процентів від суми 24.585,78 грн., що становить 7.375,73 грн. пені.

3. Стягнути з Новокалинівського виробничого управління житлово-комунального господарства (адреса: площа Авіації, будинок 24, місто Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область, 81464; ідентифікаційний код 31164710) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (адреса: вулиця Золота, будинок 42, місто Львів, 79039; ідентифікаційний код 03349039) 314.833,86 грн. боргу, 7.375,73 грн. пені, 1.772,61 грн. три проценти річних, 9.874,97 грн. інфляційних втрат, 5.266,00 грн. судового збору. Відстрочити виконання рішення суду до 15.10.2016 р.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.06.2016 р.

Суддя Трускавецький В.П.