ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.06.2016 Справа №905/1196/13-г

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства Концерн Стирол, м.Горлівка Донецької області, ,

про стягнення 17197578,60 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,-

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 27.04.2016р. по 24.05.2016р. та з 24.05.2016р. по 09.06.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, звернулась до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Концерн Стирол, м.Горлівка Донецької області, про стягнення 3% річних у сумі 5156792,91 грн. та інфляційних витрат у розмірі 12040785,69 грн. за договором поставки природного газу №06/09-2052 від 23.12.2009р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.05.2015р. по справі №905/1196/13-г позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Концерн Стирол на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 3% річних у сумі 5118168,06 грн., втрати від інфляції у розмірі 12036151,18, судовий збір у розмірі 68646,88 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою колегії суддів Донецького апеляційного господарського суду від 28.07.2015р. рішення господарського суду першої інстанції у справі №905/1196/13-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2016р. постанову Донецького апеляційного господарського суду у справі №905/1196/13-г від 28.07.2015р. та рішення господарського суду Запорізької області у справі №905/1196/13-г від 13.05.2015р. скасовано, справу №905/1196/13-г направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

07.04.2016р. ухвалою господарського суду Запорізької області матеріали справи №905/1196/13-г скеровано для розгляду за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

За результатом розподілу автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області для розгляду справи №905/1196/13-г визначено суддю КротіновуО.В.

Під час нового розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовує посиланням на укладання договору поставки природного газу №06/09-2052 від 23.12.2009р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу протягом січня-грудня 2011р., наявність рішення господарського суду Донецької області від 22.01.2013р. у справі №25/7, невиконання зобовязання за станом на січень 2011р., внаслідок чого виникли підстави для донарахування 3% річних за період з 28.01.2011р. по 07.02.2013р. та інфляційних витрат за період з січня 2011р. по грудень 2012р., з нормативним підґрунтям: ст.ст.1, 2, 12, 54 57, 61, 64, 66, 67, 79, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.11-16, 258, 525, 526, 530, 550-552, 598-599, 611, 612, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216-217, 264-265 Господарського кодексу України, Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», інформаційний лист від 12.09.2014р. №01-06/1290/13 про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції».

Одночасно 27.04.2016р. позивач через канцелярію господарського суду Донецької області представив письмові пояснення №31/13-1612 від 26.04.2016р., за змістом яких зазначає, що обставини стосовно суми заборгованості станом на 27.01.2011р. (щодо 3% річних) та станом на грудень 2010р. (щодо інфляційних втрат) досліджувались та встановлювались господарським судом Донецької області у справі №25/7; сума основного боргу у розмірі 74840452,99 грн. є не погашеною на момент розгляду даної справи; пояснено проведене донарахування; зауважив, що розрахунок інфляційних витрат за період січня 2011р.-грудня 2012р. здійснений відповідно до методики, наведеної Державним комітетом статистики України в листі №11/1-5/73 від 13.02.2009р., з урахуванням розяснень Верховного Суду України і Вищого господарського суду України, наведених у листі від 03.04.1997р. №62-97р. та у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.; вважає розрахунки 3% річних та інфляційних витрат арифметично вірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України.

До письмових пояснень додано платіжні доручення №1196 від 31.01.2011р., №2025 від 17.02.2011р., №2221 від 21.02.2011р., №2284 від 22.02.2011р., №2283 від 22.02.2011р., а також у копіях: заява в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України №31/10-946 від 28.01.2011р. у справі №25/7, витяги з Єдиного державного реєстру судових рішень України: рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2013р. по справі №25/7, додаткове рішення господарського суду Донецької області від 30.04.2013р. по справі №25/7, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. по справі №25/7, постанова Вищого господарського суду України від 06.04.2015р. по справі №25/7, довіреність на представника.

28.04.2016р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшли додаткові пояснення №54/04-16 від 25.04.2016р., згідно яких останній вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних витрат позивачем є неправомірним та таким, що не підлягає задоволенню; вважає за необхідне застосувати до відповідача умови ст.617 ЦК України; вказує на відсутність у нього обєктивних організаційно-управлінських можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для сплати суми основного боргу за отриманий природний газ внаслідок обставин непереборної сили; посилається на висновок експертного економічного дослідження №9/1 від 08.09.2015р., мирову угоду від 16.09.2015р., сертифікат Торговопромислової палати України №4977 від 02.09.2015р., з огляду на що просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 4640522,71 грн. та інфляційних витрат у сумі 10904063,53грн.

До пояснень додано у копіях: висновок експертного економічного дослідження за листом Публічного акціонерного товариства Концерн Стирол гільдії оцінювачів України №9/1 від 08.09.2015р. разом з додатками №1 та №2 до нього, мирова угода (у справі №25/7) б/н від 16.09.2015р., сертифікат Торгово промислової палати України №4977 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили), довіреність на представника.

18.05.2016р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області подано письмові пояснення №31/13-1825 від 16.05.2013р., у яких з доводами відповідача, викладених у представлених суду поясненнях, не погоджується; вважає, що відповідач незалежно від наявності у нього форс-мажорних обставин, не звільняється від відповідальності у звязку із неможливістю виконання ним грошового зобовязання у вигляді основного боргу; зауважує на неповідомленні експерта, який проводив економічне дослідження за листом відповідача, про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, що викликає сумнів у неупередженості експерта і підтверджує неправильність та необєктивність відображення сум заборгованості у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, з огляду на таке, висновок №9/1 від 08.09.2015р. не може вважатися належним та допустимим доказом; зазначає, що в укладеній мировій угоді між сторонами у справі №25/7 визначено, що факт прострочення відповідача, який встановлений за період до набрання чинності цією мировою угодою, не скасовується; зауважує на тому, що факт прострочення боржника зі сплати основного боргу за договором №06/09-2052 від 23.12.2009р. є доведеною обставиною; вважає, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.ст.604,617 Цивільного кодексу України та ст.218 Господарського кодексу України.

До пояснень додано копію довіреності на представника.

07.06.2016р. від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшло клопотання №1196/15 від 07.06.2016р. про продовження строку розгляду спору на 15 днів та відкладення розгляду справи №905/1196/13-г, призначеної на 09.06.2016р. о 12:50год., на іншу дату.

До клопотання додана копія ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 19.05.2016р. у справі №805/91/16-а.

Представник позивача у судовому засіданні 09.06.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі; заперечив проти доводів відповідача, викладених у представлених суду додаткових поясненнях №54/04-16 від 25.04.2016р., зауважив на тому, що період, за який нараховано 3% річних, інфляційні витрати є перебігом часу до настання форс мажорних обставин, на які посилається представник відповідача.

Представник відповідача у судове засідання 09.06.2016р. не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на викладене, клопотання відповідача №1196/15 від 07.06.2016р. про продовження строку розгляду спору на 15 днів та відкладення розгляду справи №905/1196/13-г, призначеної на 09.06.2016р. о 12:50год., на іншу дату, залишено судом без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.04.2013р. у справі №25/7 з урахування додаткового рішення господарського суду Донецької області від 30.04.2013р. з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" стягнуто основний борг в сумі 74 840 452,99 грн., інфляційні в сумі 5 529 903,32 грн., 3% річних в сумі 2 240 477,91 грн., пеню в розмірі 16 472 301,36грн., а також державне мито в сумі 25 500,00грн. та 236,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2013р. у справі №25/7 скасовано в частині зменшення пені на 20% на 20%. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" пеню в сумі 20 590 376,71 грн. У іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 22.04.2013р. у справі №25/7 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2015р. №25/7 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" залишено без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.02.2015р. у справі №25/7 - без змін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 07.10.2015р. у справі №25/7 затверджено мирову угоду від 16.09.2015р., укладену між Публічним акціонерним товариством Концерн Стірол та Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.10.2015р. по справі №25/7 відмовлено повністю у задоволенні заяви №106/09-15 від 09.09.2015р. Публічному акціонерному товариству Концерн Стирол про перегляд рішення від 22.04.2013р. господарського суду Донецької області по справі №25/7 за нововиявленими обставинами.

Дослідив перелічені вище процесуальні документи, слідує встановлення ними факту неналежного виконання обовязку відповідачем щодо оплати отриманого газу у період січня грудня 2010р. та наявність боргу останнього перед позивачем у сумі 74 840 452,99 грн. на дату винесення рішенням господарського суду Донецької області у справі №25/7, тобто за станом на 22.04.2013р. До того ж, досліджені та задоволені вимоги, зокрема, щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних за період з 11.02.2010р. по 27.01.2011р. у сумі 2 240 477,91 грн. та інфляційних витрат за лютий-грудень 2010р. у розмірі 5 529 903,32грн., з огляду на порушення строків оплати основного грошового зобовязання за договором поставки природного газу №06/09-2052 від 23.12.2009р. та приписи ст.625 Цивільного кодексу України.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

23.12.2009р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Концерн Стирол" (далі - покупець, правонаступник - Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол") укладено договір поставки природного газу №06/09-2052, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти від постачальника та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в статті 2 цього договору (п.1.1 договору).

За змістом п.2.1 постачальник передає покупцю протягом періоду з 1 січня 2010 року до 31 березня 2010 року включно газ в обсязі до 400000 тис.м.куб., в тому числі по місяцях: січень до 120000 тис.м.куб.; лютий до 140000 тис.м.куб.; березень до 140000 тис.м.куб.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця поставки, а також дозволене відхилення місячного обсягу споживання газу в розмірі не більше +-5% від узгодженого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Згідно з пунктами 4.2, 4.4 договору право власності на газ переходить від Постачальника до Покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Приймання-передача газу, поставленого Постачальником Покупцю у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його фактична ціна та вартість.

Не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати постачальнику для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та погоджені газотранспортним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу та реєстр обсягів реалізації газу (абз.2 п.4.4 договору).

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки, за 5 (п'ять) банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу (за місяць передачі газу) до 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

Сторонами були підписано ряд додаткових угод, відповідно до яких внесено доповнення та зміни до основного договору в частині періоду, обсягів поставки, а також строку дії договору.

В матеріалах справи містяться акти приймання-передачі природного газу та платіжні доручення щодо часткової оплати отриманого природного газу.

Як свідчать матеріали справи, станом на січень 2011р. за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 879 419 373,99грн., станом на 28.01.2011р. остання складає суму у розмірі 721 419 373,99 грн. та з 22.02.2013р. сума непогашеного спірного зобовязання за договором №06/09-2052 від 23.12.2009р. становить 74 840 452,99 грн., яка несплачена відповідачем по теперішній час.

Відповідач дане не заперечує, доказів протилежного, у розумінні приписів чинного процесуального законодавства України, суду не представлено.

Відтак, з огляду на таке неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, донараховано та предявлено до стягнення, у межах провадження по даній справі, з урахуванням здійснених часткових оплат проведених 31.01.2011р., 17.02.2011р., 21.02.2011р., 22.02.2011р. 3% річних за період з 28.01.2011р. по 07.02.2013р. у розмірі 5 156 792,91 грн. та інфляційні втрати за період з січня 2011р. по грудень 2012р. у розмірі 12 040 785,69 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобовязання тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У п.5.3 наведеної постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

За розрахунком позивача нараховано інфляційні витрати за прострочення виконання основного зобовязання у загальній сумі 12 040 785,69 грн. (нарахування фактично здійснено за на суму 721419373,99 грн. за період січень 2011р.; на суму 336713452,99 грн. за період лютий 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період березень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період квітень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період травень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період червень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період липень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період серпень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період вересень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період жовтень 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період листопад 2011р.; на суму 74840452,99 грн. за період грудень 2011р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Дослідив застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат, суд дійшов висновку про його суперечність вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), адже, з огляду на проведені часткові оплати у період січень-лютий 2011р., не правильно визначено залишкову суму основного боргу на останній день місяця за який проведено обчислення інфляційних витрат, тобто базу для нарахування цих вимог, а саме дійсною сумою щодо якої відбулись інфляційні процеси у січні 2011р. є 336 713 452,99 грн., з лютого 2011р. по грудень 2012р. 74 840 452,99грн.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про їх розмір у сумі 5 848 358,80 грн.

Одночасно позивачем нараховано 3% річних у загальній сумі 5 156 792,91 грн. (нарахування здійснено на суму 721419373,99 грн. з 28.01.2011р. по 30.01.2011р., на суму 336713452,99 грн. з 31.01.2011р. по 16.02.2011р., на суму 296713452,99 грн. з 17.02.2011р. по 21.02.2011р., на суму 226713452,99 грн. з 21.02.2011р. по 21.02.2011р. та на суму 74840452,99 грн. з 22.02.2011р. по 06.02.2011р.).

Перевіривши розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд погоджується із заявленою сумою позивачем, дотримуючись меж заявлених позовних вимог, оскільки за розрахунком суду загальний розмір 3% річних становить суму більшу, ніж заявлено до стягнення.

Беручи до уваги встановлене та керуючись ст.ст.42, 43 Господарського процесуального кодексу України суд не враховує висновок експертного економічного дослідження №9/1 від 08.09.2015р., з огляду на що відхиляє вимогу відповідача у його застосуванні при вирішенні спірного питання у справі №905/1196/13-г.

Стосовно укладенні між сторонами мирової угоди від 16.09.2015р. по справі №25/7, суд зазначає, що існування даного документа, у тому числі виходячи з положень цієї угоди, за наявності несплаченої суми боргу, у вищевизначених розмірах, факту прострочення, не скасовує право застосування ст.625 Цивільного кодексу України та не звільняє відповідача від їх сплати.

Відтак, мирова угода від 16.09.2015р. по справі №25/7, як підстава відмови у задоволенні позовних вимог судом не прийнята та суд погоджується із твердженнями позивача у цій частині.

Одночасно, відповідач у представлених суду додаткових поясненнях визначив необхідність застосування до нього умов ст.617 Цивільного кодексу України, вказав на наявність форс-мажорних обставин, що підтверджено відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України.

Проте, останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою повязаною з виною боржника.

У ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, індекс інфляції є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

Означене встановлено Верховним судом України у постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), та вказано, що інфляційні витрати та 3% річних нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Отже, приписами чинного законодавства не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобов'язання або його виконання із порушенням встановлених договором термінів та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України.

З огляду на таке, твердження відповідача в цій частині судом до уваги не прийнято.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Макіївкагаз, м.Макіївка Донецької області, про стягнення 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню, з урахуванням встановленого судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м.Київ, до Публічного акціонерного товариства Концерн Стирол, м.Горлівка Донецької області, про стягнення 3% річних у сумі 5 156 792,91 грн. та інфляційних витрат у розмірі 12 040 785,69 грн. за договором поставки природного газу №06/09-2052 від 23.12.2009р., задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" (84610, Донецька область, м.Горлівка, Калінінський район, вул.Горлівської дивізії, буд.10, , банківські реквізити не зазначено) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд. 1, , банківські реквізити не зазначено) 11005151,71грн., у тому числі 5156792,91 грн. 3% річних та 5848358,80 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 44 039,60 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 09.06.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2016р.

Суддя О.В. Кротінова