ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.06.16р. Справа № 904/2744/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ", м.Дніпропетровськ

про стягнення 563 640, 52 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-138 від 13.05.14р.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 94 юр від 30.12.15р.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОГАЗ" (далі відповідач) про стягнення 86 197,02 грн. основного боргу, 116 396,57 грн. пені, 15 205,35 грн. 3 % річних, 345 841,58 грн. інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором № 13-121-РО на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. щодо своєчасної та повної оплати вартості обсягів газу у встановлений строк договором.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2016 р. по справі № 904/2744/16 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 28.04.2016 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2016 р. розгляд справи відкладено на 23.05.2016 р.

В судових засіданнях 23.05.2016 р., 02.06.2016 р. та 07.06.2016 р. оголошено перерву до 02.06.2016 р., 07.06.2016 р. та 13.06.2016 р.

Представник позивача у судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засідання заперечував проти позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов. Також, до суду представником відповідача надано письмові пояснення, згідно яких просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13.06.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "ДНІПРОГАЗ" (покупець) укладено Договір № 13-121-РО на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 9 від 22.12.2014 р. до Договору за Договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (далі - газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 05.09.2014 р. до Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу (далі споживачі покупця).

Пунктом 2.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 р. до Договору визначено, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 р. по 31 грудня 2014 р. газ в обсязі до 870,105 тис. куб. м.

Згідно приписів 3.3. Договору приймання-передача газу переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. Договору).

Згідно до п. 6.1. Договору з урахуванням редакції Додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 р. до Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору позивач поставив протягом січня грудня 2013 року, січня грудня 2014 року, січня червня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 259 149,67 грн.

Відповідач свої зобовязання за Договором в частині оплати за поставлений природний газ виконав частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем яка складає 86 197,02 грн., що і є причиною звернення позивача до суду та виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України та п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовам договору № 13-121-РО від 04.01.2013 року, відповідно до п. 6.1. Договору (з урахуванням Додаткової угоди), сторони передбачили, що у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ, здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Отже, виходячи з аналізу умов договору, слід дійти висновку про те, що дані пункти договору є взаємопов'язаними, оскільки своєчасне підписання уповноваженим представником позивача, скріплення печаткою акта приймання-передачі та його своєчасне повернення відповідачу дає змогу останньому здійснити своєчасний та остаточний розрахунок за поставлений газ.

В даному випадку, сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, який є підставою для розрахунку - підписання акту приймання-передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно-правових і господарсько-правових зобов'язань (ч. 8 ст. 193 Господарського Кодексу України і статті 527 та 545 Цивільного кодексу України).

Згідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Отже, за умовам договору обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів наданих відповідачем або надання письмової відмови від підписання акту.

У відповідності до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 4 статті 612 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно до частини 2 статті 613 Цивільного кодексу України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Таким чином, аналіз змісту наведених пунктів дає підстави дійти висновку, що сторони узгодили такий порядок проведення розрахунків, відповідно до якого відповідач не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, має надати позивачу належно оформлений акт приймання-передачі, а позивач не пізніше 8-го числа повинен повернути відповідачу один примірник оригіналу акта приймання передачі.

Лише за умови повернення акту, ПАТ "ДНІПРОГАЗ" (до 20-го числа) мав здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ.

Втім, позивачем не надано доказів, що підтверджують факт своєчасного повернення відповідачу актів приймання-передачі природного газу за договором, як того вимагають умови договору.

За таких обставин, невиконання ПАТ "ДНІПРОГАЗ" грошового зобов'язання у строки, встановлені договором, мало місце через прострочення кредитора - позивача, оскільки останнім не вчинено дій, визначених договором не повернуто в передбачені договором строки підписані та скріплені печатками акти приймання-передачі, чим не виконано зобов'язання, встановлені договором.

Таким чином, порушенням з боку позивача умов договору щодо строків повернення актів, які, в свою чергу, є безумовною підставою для здійснення відповідачем остаточних розрахунків, оскільки такий порядок встановлено договором, умови якого в силу закону є обов'язковими для сторін.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено факту порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення відповідачем.

Згідно п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним вимоги, кредитор (позивач) зобовязаний подати господарському суду докази її надсилання боржникові.

При цьому, подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми Цивільного кодексу.

Тому, факт подання позовної заяви в суд із долученням підписаних актів приймання-передачі природного газу не є підтвердженням їх повернення відповідачу, що стало б підставою для проведення остаточних розрахунків.

Крім того вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за Договором заявлені з порушенням загальних строків позовної давності передбачених ст. 257 Цивільного кодексу та п. 9.2. , а саме: розрахунок штрафних санкцій виконано за період з січня 2013 року по листопад 2015 року, тоді як позовна заява подано до суду у квітні 2016 року, що вказує на перевищення строку загальної позовної давності в три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо позиції позивача викладеної у запереченні на відзив про те, що оплата не має залежності з фактом підписання актів приймання-передачі та їх повернення відповідачу не приймається судом до уваги оскільки положення Договору застосовуються в їх сукупності та взаємозвязку, а позивач ігноруючи взяті на себе Договором обовязки з повернення актів відповідачу (передбачені Розділом 3 Договору), приймає до уваги лише Розділ 6 Договору (Порядок та умови проведення розрахунків).

З огляду на викладене з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_3

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України 15 червня 2016 р.