ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р. Справа № 911/1349/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС»

до Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства

про визнання грошових коштів сплаченими за договором про надання послуг

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. № 181/04 від 18/04/2016);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. № 243-16 від 10.05.2016).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» (далі позивач) звернулося з позовом до Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства (далі відповідач) про визнання грошових коштів, сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства платіжними дорученнями: № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8468 від 29.02.2016 у розмірі 2 000 грн такими, що сплачені в якості оплати наданих послуг за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно не зараховано сплачені за спірними платіжними дорученнями грошові кошти в якості оплати наданих послуг за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.04.2016 порушено провадження у справі № 911/1349/16, розгляд справи призначено на 27.05.2016.

27.05.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 264-16 від 27.05.2016 (вх. № 11235/16 від 27.05.2016), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом.

У судовому засіданні 27.05.2016 оголошено перерву до 10.06.2016.

06.06.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зміну предмета позову № 03-1/06 від 03.06.2016 (вх. № 11830/16 від 06.06.2016), згідно якої останній змінив предмет позову та просив суд зобовязати Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства зарахувати в якості оплати за надані послуги за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства грошові кошти, сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства платіжними дорученнями: № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8468 від 29.02.2016 у розмірі 2 000 грн, яку залишено без розгляду судом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України тільки до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, в той час як вбачається.

Згідно п. 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається..

Судом встановлено, що заява позивача про зміну предмету позову № 03-1/06 від 03.06.2016 за своєю правовою природою є заявою про зміну предмету позову, яку подано представником позивача після початку розгляду справи по суті, що підтверджується змістом протоколу судового засідання від 27.05.2016, наявним у матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про залишення без розгляду заяви про зміну предмету позову № 03-1/06 від 03.06.2016.

У судовому засіданні 10.06.2016 представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» (Споживач) та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Виконавець) укладено договір про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 18, за умовами якого виконавець зобовязався надати послуги з розміщення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) (далі послуги), а споживач оплатити послуги на умовах визначених договором.

12.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» (Споживач) та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (Виконавець) укладено договір про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 5, за умовами якого виконавець зобовязався надати послуги з розміщення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) (далі послуги), а споживач оплатити послуги на умовах визначених договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні позивачем оплат за надані відповідачем послуги за договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 5 від 12.01.2015 згідно платіжних доручень № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8468 від 29.02.2016 у розмірі 2 000 грн позивач помилково вказав у платіжних дорученнях невірне призначення платежу: «Сплата за розміщення та захоронення ТПВ зг. дог 18 від 20.01.2014 р., у т.ч. ПДВ 20.00 %» замість призначення платежу за наступним аналогічним договором про надання послуг із розміщення та захоронення твердих побутових відходів № 5 від 12.01.2015, який був укладений між сторонами після договору № 18 від 20.01.2014 та за яким на момент здійснення вищевказаних оплат фактично надавались послуги відповідачем позивачу.

Вищевказані грошові кошти, сплачені з невірним призначенням платежу, відповідач позивачу не повернув, а так само не врахував в якості оплати за наступним договором № 5 від 12.01.2015, за яким фактично й були здійснені дані оплати, у звязку з чим позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Предметом позову є вимоги про визнання грошових коштів, сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства платіжними дорученнями: № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8468 від 29.02.2016 у розмірі 2 000 грн такими, що сплачені в якості оплати наданих послуг за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які є одним із видів господарських зобов'язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи наведені норми, суд вважає, що в даному випадку, змістом зобов'язання є обов'язок відповідача надати послуги, та кореспондуючий цьому обовязок позивача оплатити надані позивачем послуги.

При цьому, за переконанням суду, зобовязання зарахувати кошти згідно спірних платіжних доручень не є зобов'язанням відповідача, яке виникло в силу спірних правовідносин. Так, відповідними документами (платіжними дорученнми) засвідчується факт оплати. Суд не наділений повноваженнями щодо примушення осіб зараховувати оплати за договором.

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України, захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється шляхом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміні правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому, зазначеною нормою визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути субєкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 ГК України, загальним принципом господарювання в Україні є, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Стаття 42 зазначеного кодексу України визначає поняття підприємництва як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Слід зазначити, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів приймання-передачі та їх повернення, оскільки такі акти підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення. Заявлена позивачем вимога про визнання грошових коштів такими, що сплачені в якості оплати наданих послуг за договором № 5 від 12.01.2015 не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Таким чином, встановлення факту зарахування сплати коштів саме за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів може бути предметом доказування у справі про порушене право у разі виникнення між сторонами спору щодо стягнення заборгованості за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів.

Отже, визнання грошових коштів, сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів не тільки суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, а також є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, що, як наслідок, призводить до порушення його вільного волевиявлення.

Згідно п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання грошових коштів, сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» на користь Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства платіжними дорученнями: № 7705 від 21.10.2015 у розмірі 920,44 грн; № 7710 від 22.10.2015 у розмірі 1 000 грн; № 7733 від 23.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7753 від 26.10.2015 у розмірі 2 000 грн; № 7762 від 27.10.2015 у розмірі 2 392,64 грн; № 7774 від 28.10.2005 у розмірі 3 000 грн; № 7924 від 23.11.2005 у розмірі 1 000 грн; № 7949 від 25.11.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8072 від 16.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8085 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8089 від 18.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8109 від 22.12.2015 у розмірі 2 007,74 грн; № 8118 від 23.12.2015 у розмірі 2 000 грн; № 8127 від 24.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8141 від 25.12.2015 у розмірі 1 000 грн; № 8151 від 28.12.2015 у розмірі 1 395,04 грн; № 8192 від 12.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8215 від 13.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8225 від 14.01.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8256 від 22.01.2016 у розмірі 8 000 грн; № 8371 від 16.02.2016 у розмірі 1 000 грн; № 8396 від 23.02.2016 у розмірі 3 194,72 грн; № 8399 від 23.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8411 від 24.02.2016 у розмірі 3 000 грн; № 8416 від 24.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8423 від 25.02.2016 від 25.02.2016 у розмірі 2 000 грн; № 8468 від 29.02.2016 у розмірі 2 000 грн такими, що сплачені в якості оплати наданих послуг за договором № 5 від 12.01.2015 про надання послуг із розміщення та захоронення побутових відходів між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСПЕЦСЕРВІС» та Києво-Святошинським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, оскільки предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 14.06.2016

Суддя П.В.Горбасенко