КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Справа№ 910/11952/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Приведьон В.М.- представник;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 року

у справі №910/11952/15 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компаіня "Житомиробленерго"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхуванння"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-сервіс-1"

про стягнення 3 421,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго", звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-сервіс-1", про стягнення 3 421,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на завдання Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-сервіс-1", цивільно-правову відповідальність якого, як власника транспортного засобу MAN, державний номер НОМЕР_1, застраховано Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", збитків Публічному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" шляхом пошкодження під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03.03.2014 залізобетонної опори №10 повітряної лінії електропередач кВ "Тетерівка" від КТП-302. На підтвердження розміру завданих збитків заявник посилається на кошторис вартості ремонту пошкоджень, завданих залізобетонній опорі.

23.12.2015 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява № 08/19937 про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України збільшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідачів збитки в сумі 4 598,00 грн., розмір яких визначений за результатами проведеної судової експертизи, а також просить відшкодувати понесені ним витрати на оплату судової експертизи в сумі 2 500,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі №910/11952/15 задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про стягнення 4 598,00 грн., відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-сервіс-1" про стягнення 4 598,00 грн., стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компаіня "АХА Страхування" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" 4 598,00 грн. шкоди, 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору, 2 500,00 грн. витрат по сплаті вартості судової експертизи.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, відповідач 1 - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", 15.02.2016 через Господарський суд міста Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016р. у справі 910/11952/15 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ "СК "АХА Страхування".

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

15.03.2016 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" повторно звернулось через Господарський суд міста Києва до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою на рішення суду першої інстанції від 19.01.2016.

Також апелянтом подано клопотання про поновлення строку для подачі апеляційної скарги, яке мотивоване тим, що апеляційна скарга подається повторно після усунення встановлених судом недоліків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" у справі №910/11952/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Шевченка Е.О., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2016р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" було прийнято до провадження, поновлено строк для подачі апеляційної скарги та розгляд справи призначено на 16.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 № 09-52/1411/16 у зв'язку із звільненням у відставку головуючого судді (судді-доповідача) Шевченка Е.О., відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11952/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" у справі № 910/11952/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.06.2016.

В судовому засіданні, призначеному на 09.06.2016, повноважний представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Повноважні представники відповідачів в судове засідання не з'явились.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Вислухавши думку представника позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2014 в м. Житомир по Західному шосе сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ, державний номер НОМЕР_2, керування яким здійснював водій ОСОБА_3, який під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку (стан дорожнього покриття) не впорався з керуванням та з'їхав в кювет.

Вчиненим правопорушенням було пошкоджено залізобетонну опору № 10 повітряної лінії електропередач 10 кВ "Тетерівка" від КТП-302, про що 03.03.2014 в оперативному диспетчерському журналі чергового Зарічанського РЕМ зроблено відповідний запис та у зв'язку з чим позивач 04.03.2014 звернувся до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області із заявою (повідомленням) від 04.03.2014 № 1015 про кримінальне правопорушення.

Дана повітряна лінія електропередач 10 кВ "Тетерівка" знаходиться на балансі позивача, про що свідчить акт приймання електрогосподарства на баланс Зарічанського РЕМ від 15.12.1994.

Транспортний засіб "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ, державний номер НОМЕР_2, належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1", про що зазначено в довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 9356955, а також протоколі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 444136 від 03.03.2014.

Постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 15.05.2014 у справі № 579/693/14-п визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Відповідно до статті 35 обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013 по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі №910/11595/13.

Отже, постанова Кролевецького районного суду Сумської області від 15.05.2014 у справі № 579/693/14-п має преюдиціальне значення, а встановлені в ній факти повторного доведення не потребують.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ, державний номер НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування", за полісом №АІ/6203665 та №АС/6428182 (а.с. 106-107).

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Дорожньо-транспортною пригодою за вказаним нормативно-правовим актом визнається подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Враховуючи вищевикладене, вказана подія у розумінні ч. 2 ст.8 Закону України "Про страхування" та ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є страховим випадком.

Відповідно до кошторису на ремонт від 04.03.2014, ПЛ-10кВ Тетерівка відгал. на КТП-302 вартість ремонтних робіт складає 3 421,66 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій актів виконаних робіт № 12 від 02.03.2014 на технічне обслуговування "аварійна" ПЛ-10кВ Тетерівка відгал. на КТП-302 на суму 3 132,72 грн. та № 1 від 30.03.2014 на технічне обслуговування (аварійна) ПЛ-10кВ Тетерівка відгал. на КТП-302 на суму 2 554,06 грн.

Зі змісту листа від 16.03.2015 № 923 вбачається, що позивач звернувся до відповідача-1 з, проханням відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП в сумі 3 421,66 грн., однак відповідач-1 листом від 06.04.2015 вих.№3594/18цв відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування посилаючись на приписи ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до положень п.31.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства

Крім того як вбачається з матеріалів справи, з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом першої інстанції ухвалою від 15.07.2015 було призначено по справі судову експертизу.

За результатами проведення судової експертизи судовим експертом ОСОБА_4 складено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 637/07.15 від 30.11.2015, відповідно до якого Публічному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" внаслідок пошкодження залізобетонної опори №10 повітряної лінії електропередач 10 кВ "Тетерівка" від КТП-302 під час дорожньо-транспортної пригоди, нанесені збитки в розмірі 4 598,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом SCHMITZ, державний номер НОМЕР_2, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди булао застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" за полісом №АІ/6203665 та №АС/6428182, відповідно до яких ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб встановлено у розмірі 50 000,00 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Згідно з ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В постанові Верховного суду України від 25.11.2008 року у справі № 3-5214к08, чітко зазначено, що винуватець несе відповідальність за шкоду яка не покривається відповідним полісом.

Враховуючи вищевикладене, та фактичний розмір шкоди, завданої позивачу, яка складає 4 598,00 грн., що не перевищує страхову суму за шкоду заподіяну майну потерпілого, визначену, як в полісі №АІ/6203665, так і №АС/6428182 в сумі 50 000,00 грн., відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 4 598,00 грн. шкоди з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування".

В решті позовних вимог слід відмовити з огляду на їх недоведеність та безпідставність про що вірно вказав суд першої інстанції.

Що стосується заперечень відповідача-1, викладених у апеляційній скарзі, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування відповідачем у зв'язку з неподанням позивачем або потерпілою особою заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту настання страхового випадку, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 35.1.ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема, такою підставою є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

За своєю правовою природою договір страхування цивільно-правової відповідальності є договором на користь третьої особи (вигодонабувача) - особи, якій було завдано шкоди внаслідок ДТП з вини страхувальника за цим договором. Потерпіла особа є кредитором у деліктних правовідносинах, які виникли внаслідок завдання їй позадоговірної шкоди, та, водночас, є вигодонабувачем за договором страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, право вимоги до страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності щодо здійснення страхового відшкодування виникає у особи, якій завдано шкоди, з моменту ДТП. Умови та порядок виконання обов'язку страховика щодо здійснення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначено договором та законом, відповідно до яких передбачено правові наслідки неподання потерпілою особою (іншою особою, яка має право на страхову виплату) заяви про виплату страхового відшкодування протягом року з моменту ДТП, а саме, право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування. По суті, законом встановлюється обов'язок третьої особи щодо подання вказаної заяви, у зв'язку з невиконанням якого третя особа позбавляється права на отримання страхового відшкодування. Водночас, зобов'язання, яке виникає з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не може породжувати обов'язків для третьої особи (вигодонабувача) - потерпілої особи, з огляду на норму частини 1 статті 511 Цивільного кодексу України. Обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування є безумовним у випадку завдання шкоди третій особі внаслідок настання страхового випадку з вини застрахованої особи та не може залежати від подання потерпілою особою заяви про виплату страхового відшкодування протягом певного строку. Так само, право вимоги щодо виплати страхового відшкодування, яке має потерпіла особа, є безумовним майновим правом, яке виникає з моменту скоєння ДТП.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Так як цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду, застрахована, то відбувається переведення боргу та до страховика за цим договором переходить обов'язок щодо відшкодування такої шкоди в межах страхової суми та з урахуванням франшизи. Отже, при укладенні договору обов'язкового страхування страхувальник розраховує саме на те, що шкода, завдана ним, буде відшкодована страховиком, і договором не ставиться виконання обов'язку страховика в залежність від строку подання заяви потерпілою особою на виплату страхового відшкодування та як наслідку виникнення обов'язку страхувальника відшкодувати завдану ним шкоду самостійно. При цьому, особа, якій завдано шкоди, не може бути позбавлена гарантованого їй законом права на відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, вбачається, що потерпіла особа не зобов'язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, з вимогою про виплату страхового відшкодування. Дана позиція, викладена у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002, де зазначено, що дане право може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду в межах строків позовної давності.

А тому, посилання відповідача-1 на приписи підпункту 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з яким неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки право особи на звернення до суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу не може бути обмежене законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов вірних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 910/11952/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі №910/11952/15 залишити без змін.

Матеріали справи №910/11952/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко