ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2016 р.Справа № 922/1417/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Коннектор", м. Харків
про стягнення 61 165,95 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 245 від 09.02.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Коннектор" (відповідача) про стягнення 39 297,43 грн. основного боргу, 17 748,94 грн. пені, 1 213,47 грн. 3% річних та 2 906,11 грн. інфляційних втрат за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-ПР-1322 від 01.07.2015 р., а також судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Подав до суду клопотання (вх.№19455 від 13.06.2016 р.) про долучення доказів часткової оплати та письмові пояснення (вх.№20023 від 16.06.2016 р.). Надані документи долучено до матеріалів справи.

Відповідач про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваних документів до суду не подав.

Враховуючи те, що судом вжито всіх передбачених законом заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.07.2015 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) був укладений договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-ПР-1322 Д (далі - договір).

Відповідно до предмету договору постачальник зобов'язався поставити природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач зобов'язався оплатити постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.6 договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, складеного відповідачем та газорозподільним/газотранспортним підприємством відповідно до пункту 2.5 розділу 2 договору.

Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником (п. 3.9. договору).

Відповідно до п. 4.6. договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах 100% передоплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання суб'єктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудинкових (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб'єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води).

Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі переплати за фактично спожитий природний газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в п'ятиденний строк після збільшення цього обсягу в установленому договором порядку.

За умовами 4.7. договору оплата вартості послуг з постачання газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

На виконання договору позивач поставив відповідачеві у вересні 2015 р. природний газ у кількості 6,173 тис. куб. м. на суму 55 398,50 грн. та у жовтні 2015 р. у кількості 3,000 тис. куб. м. на суму 27 015,95 грн., всього: на суму 82 414,45 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін і скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу (а.с. 16-17).

Відповідач в порушення договору оплатив вартість природного газу частково на суму 43 117,02 грн. (10.03.2016 р. - 3 117,02 грн., 15.04.2016 р. - 40 000,00 грн.), що підтверджується банківськими виписками (а.с. 30, 33) та письмовими поясненнями позивача (а.с. 36), в яких позивач повідомив суду про сплату відповідачем згідно банківської виписки від 10.03.2016 р. (а.с. 30) заборгованості в розмірі 80 000,00 грн., з яких: 3 117,02 грн. позивач відніс на погашення заборгованості за спірний період - вересень 2015 р.

При цьому відповідач у судові засідання жодного разу не з'явився, належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог та на підтвердження сплати боргу або відсутності обов'язку щодо сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі до суду не надав.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-ПР-1322 від 01.07.2015 р. в розмірі 39 297,43 грн. (82 414,45 грн. - 43 117,02 грн. = 39 297,43 грн.), яка залишається непогашеною.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини, норми закону і на те, що суму заборгованості відповідачем не спростовано і не погашено, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом №2015/ТП-ПР-1322 від 01.07.2015 р. в розмірі 39 297,43 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення з відповідача 17 748,94 грн. пені, 1 213,47 грн. 3% річних та 2 906,11 грн. інфляційних втрат, суд встановив таке.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За умовами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.2. договору поставки передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат в розмірі 2 906,11 грн. (розрахунок, а.с. 19), суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, за результатами проведеного судом розрахунку, суд визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 17 748,94 грн. та 3% річних в розмірі 1 213,47 грн. (розрахунок, а.с. 19) такими, що підлягають частковому задоволенню в розмірі 17 723,48 грн. пені та в розмірі 1 211,26 грн. 3% річних. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 25,46 грн. та 3% річних в розмірі 2,21 грн. в позові слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 39 297,43 грн., пені в розмірі 17 723,48 грн., 3% річних в розмірі 1 211,26 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 906,11 грн., всього: 61 138,28 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 25,46 грн. та 3% річних в розмірі 2,21 грн. в позові слід відмовити.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд, керуючись ч. 2 ст. 49 ГПК України, покладає судовий збір в повному обсязі (в розмірі 1 378,00 грн.) на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 216, 217, 230, 232, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610- 612, 625, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Коннектор" (пр. Гагаріна, 98, м. Харків, 61140, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (вул. Москалівська, 57/59, м. Харків, 61004, , п/р 8 в АБ "Кліринговий дім", МФО 300647) основний боргу в розмірі 39 297,43 грн., пеню в розмірі 17 723,48 грн., 3% річних в розмірі 1 211,26 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 906,11 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 21.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_2