ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 р. Справа № 902/1777/14

Господарський суд Вінницької області в складі головуючого судді Тісецького С.С., при секретарі судового засідання Поцалюк Н.В., розглянувши в приміщенні суду справу

за позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 04071

до: дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", вул. Горького, 31, м. Немирів, Вінницька область, 22800

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 115 885,38 грн.

представники

від позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за довіреністю

від відповідача : Тапанова Р.А. - за довіреністю

ВСТАНОВИВ :

19.12.2014 року ОСОБА_1 до господарського суду Вінницької області надійшов позов до дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 115 885,38 грн..

Ухвалою від 22.12.2014 року порушено провадження у справі № 902/1777/14 з призначенням її до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2015 року.

В подальшому, ухвалою суду від 17.11.2015 року провадження у справі № 902/1777/14 зупинено до закінчення касаційного перегляду Вищим господарським судом України справи № 902/616/15.

Окрім того, згідно розпорядження керівника апарату суду від 23.02.2016 року та за наслідками повторного автоматичного розподілу справ, справу № 902/1777/14 передано для розгляду судді Тісецькому С.С..

Ухвалою суду від 26.02.2016 року справу № 902/1777/14 прийнято до провадження.

При цьому, ухвалою суду від 26.04.2016 року поновлено провадження у справі 902/1777/14 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.06.2016 року.

Також, ухвалою суду від 02.06.2016 року відкладено розгляд даної справи на 10.06.2016 року та ухвалено судове засідання 10.06.2016 року о 14.30 год. у справі № 902/1777/14 провести в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Вінницької області через господарський суд Київської області за участю ОСОБА_1.

10.06.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" просить суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Відповідно до Наказу № 960-НК від 23.08.2007 року "Про прийняття на роботу" ОСОБА_1 була прийнята за сумісництвом з 23.08.2007 року на посаду директора юридичного департаменту з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

08.08.2011 року ОСОБА_1 була ознайомлена з посадовою інструкцією директора юридичного департаменту від 2011 року. За даними особової картки остання працювала директором юридичного департаменту.

Згідно штатного розпису ДП "УКГ "Nemiroff" на 2014 рік посадовий оклад директора юридичного департаменту на 2014 рік становив 31 200 грн., саме цей оклад сплачувався у 2014 році позивачу і саме з цього окладу позивач нараховує виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Основним місцем роботи позивача в період з 18.12.2000 року по 30.06.2001 року та з 01.09.2001 року по 30.06.2014 року була робота в Київському національному університеті імені Т.Г. Шевченка. Трудова книжка знаходилась за основним місцем роботи, на момент звільнення з основного місця роботи, а саме 30.06.2014 року позивач забрав трудову книжку. Зазначений факт підтверджується отриманими доказами під час розгляду справи №902/616/15 (т. 3, а.с. 78-83) та вказаний в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року у справі № 902/616/15.

Крім того, 20 жовтня 2011 року Компанією "Nemiroff Holdings Limited", власником Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", прийнято рішення №20-10-2011/1 про усунення ОСОБА_6 від виконання обов'язків генерального директора Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" з 24 жовтня 2011 року та призначення ОСОБА_7 генеральним директором дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" з 25 жовтня 2011 року. Вказані факти досліджувались у справі № 5011-74/13185-2012 та у справі № 902/616/15.

Згідно постанови Вищого господарського суду України від 10.07.2013 року у справі №5011-74/13185-2012 за позовом "Nemiroff Holdings Limited" до ТОВ "Управляюча компанія "Nemiroff" та ДП "УКГ "Nemiroff" і третіх осіб (ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державний реєстратор Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області) про зобов'язання вчинити дії, судова колегія дійшла висновку, що повноваження ОСОБА_6 як генерального директора дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" припинились з моменту прийняття і оприлюднення рішення про її звільнення. Як зазначено в постанові ВГСУ від 10.07.2013 року, судами встановлено, що рішення акціонерної компанії "Nemiroff Holdings Limited" № 20-10-2011/1 відправлялось на адресу Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" для виконання 21 жовтня 2011 року з листом - вимогою 12 січня 2012 року та 22 червня 2012 року, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 21 жовтня 2011 року, фіскальними чеками Укрпошти від 21 жовтня 2011 року, 12 січня 2012 року та 22 червня 2012 року.

Отже, є встановлений судом факт у справі № 5011-74/13185-2012 про те, що повноваження ОСОБА_6 як генерального директора дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" припинились з моменту прийняття і оприлюднення рішення про її звільнення, тобто з 24 жовтня 2011 року.

Позивач зазначає, що з 03.03.2014 року вона переведена на посаду заступника генерального директора з посадовим окладом згідно штатного розпису та надає відповідну копію наказу. Зазначений наказ підписаний генеральним директором ОСОБА_6.

Отже, зазначений наказ про переведення був підписаний в період, коли ОСОБА_6 не обіймала посаду генерального директора ДП "УКГ "Nemiroff", а отже не була уповноважена на його підписання.

Господарський суд Вінницької області від 12.05.2016 року у справі № 902/616/15 прийшов до висновку, що підписання ОСОБА_6 наказу № 159 від 03.03.2014 року "Про переведення" відбулось в період, коли вона не обіймала посаду генерального директора дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", а тому не була уповноважена на його підписання. Таким чином вказаний наказ за своєю природою не є юридичним фактом, який би породжував, припиняв або змінював будь-які права чи обов'язки для дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff".

До того ж 03 серпня 2011 року Компанією "Nemiroff Holdings Limited", єдиним власником ДП "УКГ "Nemiroff", було прийнято рішення № 03-08-2011 про запровадження на ДП "УКГ "Nemiroff" обмеження щодо спільної роботи осіб, які є близькими родичами чи свояками генерального директора (батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружися, а також батьки, подружжя, брати, сестри, діти інших вказаних осіб), які у зв'язку з виконанням трудових обов'язків підпорядковані або підконтрольні Генеральному директору або/та один одному (пункт 4 Рішення № 03-08- 2011 від 03.08.2011 року). Зазначене рішення було направлено на адресу відповідача та опубліковане в газеті "Урядовий кур'єр", а саме № № 155 (4553) від 26.08.2011 року, 157 (4555) від 30.08.2011 р., 159 (4557) від 26.08.2011 р..

Окрім того, робочим місцем позивача був офіс підприємства, який знаходився в місті Києві по вул. Іллінська, 8. Щодо дистанційного виконання своїх безпосередніх обов'язків, то КЗпП України, не містить поняття "виконання роботи вдома" і не визначає порядку та вимог щодо укладення з найманими працівниками договорів на виконання роботи вдома. При цьому, робота, яку виконує позивач не може здійснюватись дистанційно згідно діючого законодавства.

Також, актом № 6 від 29 серпня 2014 року "Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях комісії", призначеної наказом по ДП "УГК "Nemiroff" від 21.03.2014 року за № 21/03/2014/01, встановлено, що станом на 29.08.2014 року на робочі місця не з'явились та на робочих місцях не перебувають працівники, в тому числі, ОСОБА_1, дата початку прогулу якої починається з 24.03.2014 по 29.08.2014 року. Прогул позивача також підтверджується табелями обліку використання робочого часу, листом ТОВ Ластівка ЛТД (орендодавцем приміщень офісу у місті Києві) № 248 від 02.10.2014 р., відповідно до якого в період з березня по травень 2014 р. на території офісного приміщення ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, позивач не з'являвся. Копія наказу про звільнення була направлена позивачу рекомендованим листом 02.09.2014 року та отримана останнім особисто. Відповідно, даний наказ є підставою для здійснення розрахунків відповідача при звільненні працівника. Розрахунок був повністю здійснений.

У своїх поясненнях представник позивача зазначає, що ухвалою апеляційного суду міста Києва від 19.11.2014 року було встановлено, що позивач з 03 березня 2014 року обіймав посаду заступника генерального директора ДП "УКГ "Nemiroff", тому цей факт непотрібно доводити. З цього приводу відповідач зазначає, що Подільський районний суд міста Києва, та в подальшому при розгляді апеляційної скарги апеляційний суд міста Києва не розглядав справу по суті, а зазначив підстави звернення до суду та на підставі ст. 205 ЦПК України закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо звільнення працівників відповідача згідно наказу № 180-НК від 19.03.2014 року, підписаного позивачем, то зазначені працівники були звільнені згідно наказу № 180-НК від 19.03.2014 року, підписаного генеральним директором ОСОБА_7 (копія наказу додається).

Отже, підсумовуючи все вище зазначене, ОСОБА_1 обіймала посаду директора юридичного департаменту, на роботі не була в період з 24 березня по 29 серпня 2014 року, свої трудові обов'язки не виконувала, всі виплати отримала відповідно до ст. 116 та ст. 117 КЗпП України.

З огляду на викладене, відповідач вказує, що позов задоволенню не підлягає.

10.06.2016 року від позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення б/н від 10.06.2016 року слідуючого змісту.

Наказ № 159-НК від 03 березня 2014 року, ні Наказ № 180-НМК від 19.03.2014 року, ні наказ № 815/К від 29.04.2014 року ніким не скасовані, не визнані недійсними, а відтак є чинними з моменту їх винесення до теперішнього часу.

Правомірність видачі довідки № 14-15/0314-13 від 11.03.2014 року відповідачем не оспорюється, оскільки Заступник генерального директора ДП "УКГ "Nemiroff" ОСОБА_8 та головний бухгалтер ДП "УКГ "Nemiroff" ОСОБА_9 дійсно обіймали свої посади в момент видачі документу, а печатка, якою скріплено документ, та будь-яких обставин була чинною.

Також, рішення по справі № 753/11485/14-ц від 24 липня 2014 року та ухвала по справі № 902/798/14 від 22 грудня 2014 року були повною мірою виконані дочірнім підприємством "Українська горілчана компанія "Nemiroff", а відтак невизнання відповідачем вказаних судових актів є абсурдним.

За таких обстати, позивач стверджує, що незалежні один від одного суди встановили та відобразили в судових рішеннях факти виконання ОСОБА_1 функцій (посадових обов'язків) заступника Генерального директора дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" починаючи з березня 2014 року.

Окрім того, 22 грудня 2015 року Вищим господарським судом України було винесено постанову по справі № 902/616/15, якою було задоволене касаційну скаргу ОСОБА_1, скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.09.2015 року та рішення господарського суду Вінницької області від 04.06.2015 року у справі №902/616/15, а справу передано на новий розгляд.

22 лютого 2016 року господарським судом Вінницької області було винесено ухвалу про припинення провадження у справі № 902/616/15.

За таких обставин, на даний час відсутнє будь-яке судове рішення, яким було б визнано незаконним та скасовано наказ ДП "УКГ "Nemiroff" № 159-НК від 03 березня 2014 року, а тому вказаний документ є чинним та легітимним.

Оскільки, роботодавець (ДП "УГК "Nemiroff") міг звільнити працівника (ОСОБА_1.) лише з тієї посади, яку особа обіймала, відтак звільнення ОСОБА_1 29.08.2014 року з посади Директора юридичного департаменту ДП "УГК "Nemiroff" є незаконним, бо з 03.03.2014 року ОСОБА_1 виконувала трудові функції заступника генерального директора ДП "УГК "Nemiroff". Перебування ОСОБА_1 з 03.03.2014 року на посаді заступника генерального директора ДП "УГК "Nemiroff" і виконання нею відповідних трудових обов'язків буди встановлені низкою судових рішень, які набрали законної сили, а тому в силу ст. 35 ГПК України вказані обставини не потребують доведення.

За таких обставин, вимога ОСОБА_1 поновиш її на посаді заступника генерального директора ДП "УГК "Nemiroff" є законною і обґрунтованою.

При тому, заповнення внутрішньої документації є похідним і не може на впливати на трудові відносини, які вже виникли.

На підставі викладеного, на думку позивача позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підтверджуються належними доказами, а аргументи відповідача є надуманими і жодним чином не спростовують обставин, вказаних позивачем.

На визначену дату 10.06.2016 року в судове засідання, яке проведено в режимі відеоконференції, з'явилися представники позивача та відповідача.

Також, судом встановлено, що 10.06.2016 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог із проханням : визнати незаконним та скасувати наказ №323-НК від 29.08.2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади директора юридичного департаменту ДП "УГК "Nemiroff"; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора юридичного департаменту ДП "УГК "Nemiroff"; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 1 485,71 грн. за кожен день з моменту звільнення з підприємства, а всього станом на 10 червня 2016 року кошти в сумі 665 600,00 грн..

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Суд, оглянувши подану заяву про збільшення позовних вимог, дійшов висновку, що остання не суперечить законодавству та матеріалам справи, а тому її прийнято до розгляду.

Окрім того, судом задоволено клопотання позивача про долучення доказів, яке надійшло до суду 10.06.2016 року.

В ході розгляду справи по суті, представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав з підстав, вказаних у відзиві.

Суд заслухавши представників сторін, оглянувши та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Згідно матеріалів справи № 902/1777/14, позовні вимоги мотивовані тим, що в відповідно до наказу № 159-НК від 03.03.2014 року ОСОБА_1 було переведено з посади директора юридичного департаменту дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на посаду заступника генерального директора дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" з посадовим окладом, згідно штатного розпису (т. 1, а.с. 19).

В подальшому, ОСОБА_1 було звільнено з посади директора юридичного департаменту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України на підставі наказу № 323-НК від 29.08.2014 року (т. 1, а.с. 20-24).

За змістом вказаного наказу, директора юридичного департаменту ОСОБА_1 звільнено з посади за здійснений з 24.03.2014 року по 29.08.2014 року прогул без поважних причин та не вихід на роботу на виклик роботодавця.

Підставою звільнення у наказі № 323-НК зазначено: доповідна записка, акти відсутності працівника на роботі за 24.03.2014 року, 22.04.2014 року, 02.06.2014 року, 01.07.2014 року, 01.08.2014 року, 29.08.2014 року, листи про розшук від 17.04.2014 року, листи про розшук та виклик від 15.05.2014 року.

В силу ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Як видно з матеріалів справи, наказ № 323-НК від 29.08.2014 року про звільнення ОСОБА_1, з посади директора юридичного департаменту підписаний підписаний від імені Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_7.

Згідно ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 5.2 Статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", вищим органом управління підприємства є власник підприємства, а виконавчим органом підприємства є генеральний директор.

Пунктом 5.2.1 Статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" визначено, що власником Дочірнього підприємства виступає компанія "Nemiroff Holdings Limited".

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись з вимогою визнати незаконним та скасувати наказ "Про звільнення" № 323-НК від 29.08.2014 року, виданого виконавчим органом управління - генеральним директором ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_7, позивач, по суті, просить поновити трудові відносини між відповідачем - ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" та фізичною особою ОСОБА_1, на посаді заступника генерального директора юридичного департаменту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff".

За наведених обставини, суд приходить до висновку, що спір щодо визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу безпосередньо стосується трудових прав ОСОБА_1.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

За змістом п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24 жовтня 2011 року № 10 (далі - постанова), підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК).

Згідно п. 2, п. 3.1 постанови, з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов : участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до абз. 3 п. 3.2 постанови, справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними : актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів, тощо. Виняток становлять трудові спори за участю юридичної особи.

Згідно абз. 4 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як встановлено судом предметом позову в даній справі є, зокрема, визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_7 № 323-НК від 29.08.2014 року "Про звільнення".

Підставами позову, позивач вказала, що у період часу з 24 березня 2014 року по 29 серпня 2014 року вона не отримувала жодного документу від Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", зазначених в наказі № 323-НК, а саме: доповідну записку, акт відсутності працівника на роботі за 24.03.2014 року, 22.04.2014 року, 02.06.2014 року, 01.07.2014 року, 01.08.2014 року, 29.08.2014 року, лист про розшук від 17.04.2014 року, лист про розшук та виклик від 15.05.2014 року. Позивачем не було також отримано жодних доповідних або службових записок відповідальних осіб, щодо відсутності позивача на роботі (невиконання ними визначеної трудових договором трудової функції), у позивача не запитувались жодні пояснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

В силу ч. 3 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Частиною 3 ст. ст. 40 КЗпП України визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

В силу ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене та беручи до уваги зміст оспорюваного наказу, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем - дочірнім підприємством "Українська горілчана компанія "Nemiroff" виникли трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Пунктом 1.12 рекомендацій президії Вищого господарського суду України "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин" від 28.12.2007 р. № 04-5/14, визначено, що для розмежування трудових та корпоративних спорів у справах, пов'язаних з рішеннями про обрання або звільнення, відкликання керівників та інших посадових осіб товариства, господарським судам слід враховувати підстави подання позову. Трудовим є спір, пов'язаний із застосуванням норм Кодексу законів про працю України та з порушенням права позивача на працю, підставою ж виникнення корпоративного спору є порушення або оспорювання корпоративних прав учасників (акціонерів) господарських товариств, норм ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України "Про господарські товариства", вимог установчих документів господарських товариств.

Недотримання вимог законодавства та установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства є порушенням прав учасників (акціонерів) на управління товариством, а не трудових прав керівника (інших посадових осіб) товариства. Відповідно з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів з цих підстав вправі звертатися учасники (акціонери) господарського товариства. Тому спори про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушення порядку їх скликанням та проведення, в тому числі рішень про обрання, звільнення, відкликання тощо керівників та інших посадових осіб господарських товариств, належать до корпоративних спорів і підлягають вирішенню господарськими судами за місцезнаходженням господарського товариства.

У випадку коли в позовній заяві об'єднано вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів про обрання, звільнення, відкликання, поновлення на посаді тощо керівників чи інших посадових осіб товариства з підстав порушення норм ЦК України, ГК України, Закону України "Про господарські товариства", інших норм цивільного та господарського законодавства, статуту товариства з вимогами скасувати наказ про призначення (звільнення, відкликання) керівника чи іншої посадової особи або розірвати трудовий контракт, укладений з керівником чи іншими посадовими особами товариства, господарський суд повинен на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК припинити провадження в частині вимог, які стосуються відповідного наказу або трудового контракту.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, оскільки спір між позивачем та відповідачем щодо визнання незаконним та скасування наказу № 323-НК від 29.08.2014 року є трудовим, похідним від якого є спір про поновлення на посаді, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, суд звертає увагу на позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача 665 600,00 грн. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Факт перерахування відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 125 171,48 грн. за період з 01.03.2014 року по 01.02.2015 року, підтверджується довідкою про стан розрахунку по заробітній платі від 06.02.2015 року, доказів на спростування цього позивачем не надано.

Враховуючи наведене, та буручи до уваги припинення провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування наказу і поновлення на посаді, правових підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд не вбачає, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки в задоволенні позову судом відмовлено та позивача звільнено від сплати судового збору, судом не вирішується питання щодо розподілу відповідних судових витрат.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-4, 32-34, 36, 43, 49, 80, 82, 84, 85, 87, 115 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Припинити провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування наказу № 323-НК від 29 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади директора юридичного департаменту ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" та в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України.

2. Відмовити в позові в частині стягнення з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff"( вул. Горького, 31, м. Немирів, Вінницька область, 22800) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 04071) 665 600,00 грн. - середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Повне рішення складено 15 червня 2016 р.

Суддя Тісецький С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи