ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Справа № 914/755/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Пласт, вих. №01-10/05-16 від 10.05.2016 (вх.№01-05/2426/16 від 19.05.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2016

у справі № 914/755/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромшляхбуд, м. Перемишляни Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Пласт, м. Перемишляни Львівської області

про стягнення заборгованості

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.,

та представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (довіреність,б/н від 24.02.2016);

відповідача: ОСОБА_3 (директор); ОСОБА_4 (договір №03/16 від 01.06.2016)

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ТОВ «Агропромшляхбуд» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Пласт» про стягнення 20 790 грн заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.02.2012 сторони уклали договір №15 про надання послуг, відповідно до п.1.1 якого позивач зобовязаний надати відповідачу в оренду екскаватор, а ТОВ «Пласт» сплатити за оренду екскаватора 250 грн за годину. На виконання вказаного договору позивач надав відповідачу послуги екскаватора на суму 10 500грн, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт та рахунками до них №22 від 26.06.2012 та №42 від 31.08.2012. Стверджує, що під час оренди орендований екскаватор був пошкоджений і ТОВ «Агропромшляхбуд» було проведено ремонт гідравлічної системи екскаватора на суму 5 250 грн, що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт та рахунком до нього №33 від 31.07.2012. Крім того, згідно з накладними та рахунками до них позивач поставив відповідачу щебінь на суму 5 040 грн. Позивач вказує, що відповідно підписаного обома сторонами акту взаємних розрахунків станом на 12.12.2013 заборгованість відповідача перед позивачем за надані йому послуги та за щебінь становить 20 790 грн. Зазначає, що відповідачу була надіслана претензія з вимогою сплатити заборгованість не пізніше як до 25.05.2014, однак відповідач відповіді на вказану претензію не надіслав, заборгооплати за послуги та товар не здійснив.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.04.2016 у справі №914/755/16 (суддя С.В. Іванчук) позов задоволено. Присуджено до стягнення з ТОВ «Пласт» на користь ТОВ «Агропромшляхбуд» 20 790 грн. Присуджено до стягнення з ТОВ «Пласт» 1 378 грн судового збору в дохід державного бюджету України.

Рішення мотивоване ст.ст. 251, 253, 256, 257, 264, 509, 525, 530, 712, 901, 903 ЦК України, ст. 222 ГК України, постановами пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування позовної давності у вирішені господарських спорів» №10 від 29.05.2013 та «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013.

При задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з обґрунтовані позовних вимог, які не спростовані відповідачем. Щодо зазначення відповідачем у клопотанні від 26.04.2016 про подання позову після спливу позовної давності, суд вказав, що сторонами 12.12.2013 підписано та скріплено печатками обох сторін акт звірки розрахунків, відповідно до якого відповідач визнав заборгованість перед позивачем, відтак в силу ч.1 та ч.3 ст.264 ЦК України позовна давність перервалась до закінчення її строку і станом на момент звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості позивачем не пропущена.

Відповідач не погодився з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2016 у даній справі скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї (вих.№ 01/10/05-16 від 10.05.2016, вх. №01-04/4111/16 від 06.06.2016) скаржник зазначає, зокрема, що не зважаючи на його клопотання від 26.04.2016 про відкладення розгляду справи, суд розглянув спір та прийняв рішення в одному судовому засіданні 26.04.2016 без представника ТОВ «Пласт», у звязку з чим відповідач був фактично позбавлений можливості подати заперечення на позов та докази у даній справі.

Щодо стягнення заборгованості за оренду та ремонт екскаватора стверджує, що акти здачі-приймання робіт, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, відповідач не підписував. Вказує, що рахунки №22 від 26.06.2012 та №42 від 31.08.2012 не містять підпису та печатки ТОВ «Пласт», судом не встановлено, який саме екскаватор та на яких умовах передався в оренду, в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі екскаватора.. Посилається на відсутність в матеріалах справи доказів виконання позивачем ремонтних робіт гідравлічної системи екскаватора.

Щодо поставки щебеню на суму 5 040грн скаржник стверджує, що позивач вказаного товару відповідачу не поставляв, оскільки у накладних №2 від 22.05.2012, №4 від 29.05.2012, №6 від 31.07.2012 відсутня інформація про довіреності, відсутній відтиск печатки відповідача на накладних та рахунках, вказані документи складені позивачем в односторонньому порядку. Крім того, скаржник стверджує, що акт звірки розрахунків станом на 12.12.2013 відповідач також не підписував, в колонці проведених господарських операцій дані відповідача відсутні. Відтак вважає висновок суду першої інстанції про переривання строку позовної давності необгрунтованим та, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки всі операції були вчинені у 2012 році.

Також зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи позовну заяву до провадження ухвалою від 21.03.2016, на підставі заявленого позивачем клопотання відстрочив сплату судового збору до 05.04.2016. Вказує, що позивач не сплатив судового збору до 05.04.2016. Посилаючись на ст. 81 ГПК України, вважає, що суд першої інстанції повинен був залишити позов ТОВ «Агропромшляхбуд» без розгляду.

В судовому засіданні 07.06.2016 представники скаржника підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2016 у даній справі скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Крім того, заявили усне клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення виконавця підпису на актах здачі-прийняття та виставлених на них рахунках.

Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та клопотання представників скаржника про призначення судової експертизи, надав усні пояснення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши клопотання представників скаржника про призначення судової почеркознавчої експертизи колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з огляду на наступне.

В силу ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, висновок експерта є одним із доказів, який не має для суду заздалегідь встановленої сили та оцінюється господарським судом в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Призначення судової експертизи та отримання висновку експерта на стадії апеляційного провадження означає прийняття апеляційним судом додаткових доказів у справі.

Як розяснено у п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського кодексу України» № 7 від 17.11.2011, у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не подавав та не заявляв суду першої інстанції клопотань про призначення судової експертизи, подавав лише клопотання про відкладення розгляду. Відтак скаржником не доведено неможливості отримання висновку експерта в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Крім того, заявляючи апеляційному суду клопотання про призначення судової експертизи, керівник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він не впевнений чи йому належать підписи на документах, поданих позивачем на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає клопотання відповідача про призначення судової експертизи необґрунтованим та відхиляє його.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.02.2012 ТОВ Агропромшляхбуд (виконавець) та ТОВ Пласт (замовник) уклали договір №15 про надання послуг (а.с.46-47), за умовами якого виконавець зобовязується надавати замовнику в оренду екскаватор. Замовник зобовязується оплатити за оренду екскаватора 250 гривень за годину відповідно до виставленого виконавцем рахунку. Оплата проводиться згідно з документами про надані послуги.

Сторона, що порушила умови цього договору, відшкодовує іншій стороні завдані їй збитки в повному обсязі( п.4.2).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк дії даного договору починається в момент його підписання та закінчується 31 грудня 2014 року. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору( пункти 6.1., 6.2., 6.3).

Договір підписаний керівниками двох сторін та скріплений їх печатками.

Згідно з актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) та рахунками №22 від 26.06.2012 , №42 від 31.08.2012 ( а.с.48-49,56-57) позивач надав відповідачу послуги екскаватора на суму 10 500грн ( 5 250,0грн + 5 250,00грн.

Вказані акти здачі прийняття виконаних робіт підписані та затверджені директорами двох сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до акту здачі-прийняття виконаних робіт та рахунку №33 від 31.07.2012 до нього позивачем було проведено ремонт гідравлічної системи екскаватора на загальну суму 5 250 грн. Вказаний акт підписаний і затверджений директором ТОВ «Агропромшляхбуд» ОСОБА_5 та директором ТОВ «Пласт» ОСОБА_3, їх підписи скріплені печатками товариств (а.с. 58-59).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив відповідачу 30 тон щебеню на загальну суму 5 040 грн:

- по накладній №2 від 22.05.2012, рахунок №10 від 22.05.2012 , на суму 1680, 00 грн (а.с. 54-55) ;

- по накладній №4 від 29.05.2012 , рахунок№15 від 29.05.2012, на суму 1680, 00 грн (а.с.52-53);

- по накладній № 6 від 31.07.2012 , рахунок №34 від 31.07.2012, на суму 1680, 00 грн (а.с. 50-51).

Вказані накладні підписані представниками обох сторін, у графі «відпустив» підпис керівника та печатка ТОВ «Агропромшляхбуд», у накладній № 6 від 31.07.2012 у графі «одержав» підпис головного бухгалтера та печатка ТОВ «Пласт», у накладних №2 від 22.05.2012 та №4 від 29.05.2012 у графі «одержав» підпис головного бухгалтера.

Сторонами складений акт взаємних розрахунків станом на 12.12.2013, відповідно до якого заборгованість ТОВ «Пласт» становить 20 790грн. Вказаний акт підписаний директором ТОВ «Агропромшляхбуд» ОСОБА_5 та директором ТОВ «Пласт» ОСОБА_3, їх підписи скріплені печатками товариств (а.с. 45).

З цього акту звірки та з банківської виписки по рахунку ТОВ «Агропромшляхбуд» №7596 за 07.05.2012( а.с.31) вбачається , що ТОВ «Пласт» сплатило позивачу кошти в сумі 1 650грн за товар , поставлений по накладній №1 від 15.03.2012, рахунок №3 від 15.03.2012, поставка по яких не є предметом даного спору..

13.05.2014 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату боргу в сумі 20 790грн, яку відповідач отримав 14.05.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №863( а.с.26,27). Відповідач залишив претензію позивача без відповіді та без задоволення.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з 1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На виконання договору №15 від 27.02.2012 про надання послуг позивач надав відповідачу послуги з виконання робіт екскаватором, що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття виконаних робіт та виставленими за надані послуги рахунками № 22 від 26.06.2012 та № 42 від 31.08.2012 на загальну суму 10 500грн. З матеріалів справи вбачається, у звязку з пошкодженням екскаватора позивач здійснив ремонт його гідравлічної системи, що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт та рахунком № 33 від 31.07.2012 на суму 5 250грн.

Доказів оплати наданих послуг суду не подано.

Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що ці акти є неналежними доказами надання послуг, оскільки названі акти підписані та затверджені керівниками двох сторін та скріплені їх печатками. Оригінали цих актів були надані суду та знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, згідно з накладними та рахунками у травні та в липні 2012 року позивач поставив відповідачу щебінь на загальну суму 5 040грн, який відповідач не оплатив.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Скаржник стверджує, що позивач йому не поставляв йому щебінь, а відповідач його не отримував. Вказує, що в накладних на поставку не міститься інформація щодо видачі довіреності представнику відповідача для отримання поставленого товару, тому вони є неналежними доказами.

Дійсно в накладних відсутня інформація про довіреності на представника відповідача, який отримував товар. У накладній № 6 від 31.07.2012 у графі «одержав» вказана посада особи - головний бухгалтер, наявний підпис особи, який скріплений печаткою ТОВ «Пласт»; у накладних №2 від 22.05.2012 та №4 від 29.05.2012 у графі «одержав», вказана посада особи - головний бухгалтер та наявний підпис особи.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що господарський суд оцінює докази в їх сукупності ( ч.1 ст. 43 ГПК України).

Крім названих вище актів здачі-прийняття виконаних робіт ( наданих послуг), накладних, рахунків суду наданий оригінал акту взаємних розрахунків станом на 12.12.2013, в якому вказані всі накладні( їх номери, дати, суми), рахунки на оплату послуг(номери, дати, суми), та встановлена заборгованість ТОВ «Пласт» за товар, поставлений по цих накладних, та за надані послуги на загальну суму 20 790грн. Вказаний акт підписаний директором ТОВ «Пласт» ОСОБА_3 без жодних зауважень, його підпис скріплений печаткою товариства, що свідчить про підтвердження керівником відповідача, зокрема, факту поставки позивачем товару відповідачу по вказаних накладних та його отримання відповідачем..

Відтак апеляційний суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не поставляв йому щебінь, а відповідач його не отримував .

Не можуть братися до уваги доводи скаржника про те, що ним не підписані рахунки, виставлені позивачем на оплату послуг та на оплату щебеню, оскільки, як розяснено Державною фіскальною службою України (листи від 30.05.2011 N 31-08410-07-27/1379 та від 28.09.2015 № 9062/Б/99-99-17-02-02-14), рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції). Фактично рахунок є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені товари чи надані послуги.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку позовної давності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідно до частин 1 та 3 ст. 264 ЦК України строк позовної давності перервався 12.12.2013 у звязку із підписанням відповідачем акту звірки взаємних розрахунків з позивачем. Така правова позиція викладена у п.4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання застосування позовної давності у вирішені господарських спорів», де вказано, що при дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Доводи скаржника про те, що суд не взяв до уваги його клопотання від 26.04.2016 про відкладення розгляду справи та розглянув спір і прийняв рішення в одному судовому засіданні 26.04.2016 без представника ТОВ «Пласт», у звязку з чим відповідач був фактично позбавлений можливості подати заперечення на позов та докази у даній справі, суперечать фактичним обставинам справи, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач, який був належним чином повідомлений судом першої інстанції про судові засідання 05.04.2016 та 26.04.2016, в жодне судове засідання не забезпечив явку свого представника, відзиву та заперечень проти позову не подав, натомість двічі подавав клопотання ( від 04.04.2016 №9 та від 26.04.2016 № 01-26) про відкладення розгляду справи, одне з яких ( від 04.04.2016) було задоволене судом.

Згідно з п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 N 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача від 26.04.2016 про відкладення розгляду справи правомірною та обгрунтованою, з мотивів, викладених у оскаржуваному рішенні.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» ( п. 3.4) розяснено, що у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Відтак колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не мав розглядати спір по суті та не мав приймати оскаржуване рішення, а повинен був залишити позов без розгляду на підставі ч. 5 ст.81 ГПК України у звязку з несплатою позивачем судового збору, сплата якого була відстрочена судом.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 20 790 грн заборгованості правомірним та обгрунтованим.

Інші доводи скаржника не беруться до уваги як такі, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.04.2016 у справі № 914/755/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 09.06.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко