ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" травня 2016 р. Справа №5026/1775/2011

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Довганя К.І., секретаря судового засідання Петрик І.О., за участю представників сторін: від стягувача не зявився, від заявника не зявився, від відділу ДВС ОСОБА_1 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Граніт на дії Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_1 в особі Черкаської обласної дирекції АТ ОСОБА_2 ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Граніт за участю третьої особи ОСОБА_3 про стягнення 1 717 756,85 грн. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт" до публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_1 про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22 липня 2013 року, первинний позов задоволено повністю, стягнено із товариства з обмеженою відповідальністю приватного підприємства Граніт на користь публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_1 в особі Черкаської обласної дирекції АТ ОСОБА_2 ОСОБА_1 1 459 643,76 грн. заборгованості за кредитом, 228 697,31 грн. заборгованості по відсотках, 13 199,95 грн. - пені за прострочення сплати тіла кредиту, 16 305,83 грн. - пені за прострочення сплати відсотків, 17 177,56 грн. державного мита, та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

На виконання рішення було видано наказ від 14.08.2013 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю Граніт звернулося до суду із скаргою від 13.04.2016р. на дії Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, а саме вважали незаконним прийняття постанов щодо стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки вони прийняті у період добровільного виконання рішення.

Стягувач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак свого представника в судове засідання не направив, причини неявки суд не повідомив.

Боржник надіслав суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника боржника.

Суд вважає можливим розглянути скаргу за відсутності представників стягувача та боржника, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу ДВС в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник органу ДВС у письмовому відзиві на позов та у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила з мотивів невідповідності, викладених уній доводів приписам Закону.

Дослідивши матеріали скарги та заслухавши пояснення представника органу ДВС, суд приходить до наступних висновків.

14.10.2013 р. на виконання рішення суду у даній справі головним державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управляння юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. У вказаній постанові було визначено строк на добровільне виконання до 21.10.2013. Однак , за твердженням скаржника, 18.10.2013, тобто під час перебігу строку на виконання рішення, виконавцем було прийнято постанову про стягненню з боржника виконавчого збору.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанову від 27.04.2016р., якою виправлено технічну помилку у постанові від 18.10.2013р., та зокрема, вказано датою її винесення 18.11.2013р. До Державного реєстру запис про по прийняття постанови про стягнення виконавчого збору було внесено також 18.11.2013. Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору прийнята поза межами строку наданого на самостійне виконання рішення суду.

Щодо вимоги скаржника про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 50574748 від 09.03.2016:

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби від 13.12.2010 № 10 передбачено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про стягнення виконавчого збору з боржника, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Щодо виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого провадження поза межами строків, передбачених ст. 22 Закону України Про виконавче провадження:

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. З.7.4. Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Отже, Закон України Про виконавче провадження встановив певні особливості відкриття виконавчих проваджень з виконання постанов про стягнення виконавчого збору. Таке виконання розпочинається після закінчення виконавчого провадження. Інколи виконавче провадження може тривати роками з незалежних від державного виконавця обставин - продаж майна, тощо, а тому, Закон не пов'язує сплив одного року з моменту винесення постанови про стягнення виконавчого збору із обставиною неможливості відкриття у зв'язку із цим відокремленого виконавчого провадження.

Таким чином, державним виконавцем в ході виконавчого провадження по виконанню рішення суду у даній справі вчинено виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження, а тому доводи скаржника є безпідставними.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги .

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 41 Закону України „Про виконавче провадження, ст. 121-1 ГПК України суд

УХВАЛИВ:

У задоволені скарги відмовити повністю.

Ця ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя К. І. Довгань