РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016Справа №910/7028/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис"

Про стягнення 54 404,98 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Денисюк В.С. по дов. № б/н від 01.02.16 р

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ГАРАНТ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "БАРБАРИС" 49 923, 37 грн., із яких: 40 493, 35 грн. - інфляційні, 3 501, 55 грн. - 3% річних, 5 928, 47 грн. -пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/7028/16, розгляд справи призначено на 18.05.2016р.

Відповідачем письмовий відзив на позов не подано, вимоги ухвали Господарського суду про порушення провадження у справі від 18.04.2016 не виконано.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1.1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

У зв'язку з тим, що представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог суду не виконав, суд визнав за доцільне розгляд справи відкласти на 01.06.2016р.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов письмовий відзив на позов. Відповідно до даного відзиву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, а також вказує на те, що розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено не вірно, вказує на порушення позивачем строків позовної давності в частині нарахування пені та просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судовому засіданні 01.06.2016, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 13.06.2016.

В судовому засіданні 13.06.16. судом розглянуто заяву про збільшення розміру позовних вимог, подану 17.04.2016 разом з клопотанням про долучення документів до матеріалів справи. Відповідно до вказаної заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" просить суд стягнути з відповідача на свою користь 54 404,98 грн., з яких: 44 974,98 грн. - інфляційних втрат, 3 501,55 грн. - 3% річних, 5 928,45 грн. - пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказану заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято судом, внаслідок чого має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Вказане також викладено в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

09.06.2016 від позивача надійшли заперечення на відзив.

У судовому засіданні 13.06.2016. позивачем було підтримано свої позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення.

Представник відповідача в судове засідання 13.06.2016 не з'явився. Від відповідача заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судових засідань до суду не надходило.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення (ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 представником відповідача отримано 06.06.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 150).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відповідачем не надано суду будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності представників відповідача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй Гарант» до Товариства обмеженою відповідальністю «РК «Барбарис» про стягнення 54 404,98 грн, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

08.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй Гарант» (далі - позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РК «Барбарис» (далі - замовник, відповідач) було укладено Договір підряду № 38 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) підрядник зобов'язується власними силами та засобами, з використанням власних матеріалів, на свій ризик, якісно, у встановлені Договором строки виконати комплекс оздоблювальних робіт на 6-му поверсі на об'єкті реконструкції замовника (нежитловий будинок, корпус № 17 (адміністративний) (літера А) за адресою бульвар Івана Лепсе, 6 у Солом'янському районі міста Києва), а замовник зобов'язується вчасно прийняти і оплатити виконані підрядником роботи.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 12.1 з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з п. 7.1 Договору замовник приймає виконані належним чином підрядником роботи шляхом підписання акту виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт, які є підставою для розрахунків за фактично виконані роботи за Договором.

Оплата робіт здійснюється шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок підрядника. Розрахунки за виконані роботи проводяться замовником на підставі актів приймання виконаних підрядних робіт та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт. Строк розрахунків - протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання замовником вказаних акту та Довідки (п. п. 3.1-3.3 Договору).

На виконання умов Договору, позивачем було виконано прийняті на себе зобов'язання, а відповідачем (замовником) прийнято виконані підрядником роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт та довідкаим про вартість виконаних підрядних робіт, а саме:

- довідка та акт № 1 за жовтень 2014 року від 31.10.2014 на суму 562 305,79 грн.

- довідка та акт № 2 за листопад 2014 року від 30.11.2014 на суму 30 523,06 грн.

- довідка та акт № 3 за грудень 2014 року від 31.12.2014 на суму 38 758,06 грн.

- довідка та акт № 4 за березень 2015 року від 20.03.2015 на суму 5 558,74 грн.

- довідка та акт № 5 за березень 2015 року від 31.03.2015 на суму 17 427,85 грн.

Отже, відповідач повинен був розрахуватись з позивачем:

- за Актом і Довідкою від 31.10.2014 на суму 562 305,79 грн. - не пізніше 07.11.2014;

- за Актом і Довідкою від від 30.11.2014 на суму 30 523,06 грн. - не пізніше 05.12.2014;

- за Актом і Довідкою від 31.12.2014 на суму 38 758,06 грн. - не пізніше 12.01.2015;

- за Актом і Довідкою від 20.03.2015 на суму 5 558,74 грн. - не пізніше 27.03.2015;

- за Актом і Довідкою від 31.03.2015 на суму 17 427,85 грн. - не пізніше 07.04.2015.

Відповідачем було проведено оплату зазначених актів в повному обсязі, проте, з простроченням, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовому рахунку позивача, а саме: 05.12.2014 - 562 305,79 грн.; 15.10.2015 - 50 000,00 грн.; 04.12.2015 - 40 000,00 грн., 09.12.2015 - 2 267,71 грн.

Здійснюючи оплати за спірними актами та довідками, відповідач в призначеннях платежу не вказував який саме Акт (Довідку) ним оплачується, а вказував: "оплата за виконання комплексу оздоблювальних робіт згідно договору підряду №38 від 08.09.2014р.". В свою чергу умовами договору не встановлено порядку зарахування грошових коштів за оплату виконаних підрядних робіт.

Отже, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, в даному випадку Акт та Довідку, згідно яких здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. Отже, зарахування коштів без чіткого посилання платника на призначення платежу в погашення заборгованості за минулі періоди не заборонено нормами законодавства.

За таких обставин, позивач правомірно зараховував дані кошти в рахунок погашення заборгованості за Актами і Довідками в їх хронологічному порядку.

В зв'язку з тим, що відповідачем несвоєчасно оплачувались виконані підрядні роботи, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних, пеню, інфляційні втрати та звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем несвоєчасно оплачувались виконані підрядні роботи за Договором на підставі підписаних сторонами і скріплених їх печатками: Актами і Довідками від 31.10.2014 на суму 562 305,79 грн.; від 30.11.2014 на суму 32 523,06 грн.; від 31.12.2014 на суму 38 758,06 грн.; від 20.03.2015 на суму 5 558,74 грн.; від 31.03.2015 на суму 17 427,85 грн.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 44 974,98 грн. - інфляційних втрат, 3 501,55 грн. - 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Суд, перевіривши правильність обчислення позивачем 3 % річних та інфляційних нарахувань, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягають задоволенню повністю в розмірі 44 974,98 грн., а в частині нарахування 3% річних - частково в розмірі 3 447,77 грн.

Щодо наданого відповідачем до матеріалів справи платіжного доручення № 911 від 25.05.16. з призначенням платежу "сплата інфляційних втрат та 3% річних за договором підряду № 38 від 08.09.2014р. і сумі 1127,64 грн без ПДВ", суд його не приймає, оскільки згідно з наданими позивачем до матеріалів справи доказами (банківської виписки від 27.05.2016 по особовому рахунку позивача), зазначені грошові кошти 27.05.16. були повернуті відповідачу.

У зв'язку з тим, що відповідач припустився простроченню по оплаті підрядних робіт, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" пеню в сумі 5 928,45 грн.

Відповідно до п. 9.4 Договору, у випадку несвоєчасної оплати робіт підрядника, Замовник сплачує підряднику пеню, яка обраховується від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої у період, у який сплачується пеня.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивач нараховує пеню на суму виконаних підрядних робіт в розмірі 17 427,85 грн. за період з 09.06.15. по 04.12.15; на суму у розімірі 5 558,74 грн - з 09.06.2015 по 04.12.2015.

Разом з тим, судом враховано, що за Актом і Довідкою від 31.03.15. на суму 17 427,85 грн. прострочення наступило з 08.04.15, а за Актом і Довідкою від 20.03.2015 на суму 5 558,74 грн. - з 28.03.2015.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, вірними періодами для стягнення пені на суму невиконаного відповідачем зобов'язання у розмірі 17 427,85 грн. є з 08.04.15. по 07.10.15; у розмірі 5 558,74 грн. - з 28.03.2015 по 27.09.2015.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені, суд відзначає наступне.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення в сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлені ГК України.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (постанова судової палати у господарських справах Верховного суду України від 27.04.12. № 3-27гс12, висновки від 01.08.12. Верховного суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за перше півріччя 2012 р.).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Отже, пеня може бути розрахована лише за шість місяців з дня виникнення прострочення та стягнена в межах року, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою. (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.02.11. № 46/395).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

При цьому, слід враховувати, що позовна вимога про стягнення пені пов'язана з триваючим правопорушенням - простроченням виконання зобов'язання. Оскільки пеня стягується у певних відсотках від простроченого зобов'язання за кожен день такого прострочення, то строк позовної давності (один рік) починається для кожної позовної вимоги про сплату пені окремо за кожен прострочений день. (Такої ж правової позиції притримується Вищий господарський суд України, Постанова № 41/153-07 від 11.10.2007 року).

Позивач звернувся з даним позовом до суду 15.04.16. (згідно відмітки вхідного штемпеля відділу діловодства Господарського суду міста Києва.

Таким чином, рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою, становить з 16.04.15. по 15.04.16.

З огляду на викладене, період для розрахунку пені на суму 17 427,85 грн. становить з 16.04.15. по 07.10.15; а на суму 5 558,74 грн - з 16.04.2015 по 27.09.2015.

З урахуванням викладеного за перерахунком суду розмір пені становить 4 268,32 грн., внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Пеню в розмірі 1660,13 грн. нараховано безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РК "Барбарис" (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, б. 2, літ. А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй Гарант" (04074, м. Київ, вул. Петра Дехтяренка, б. 12; ) 44 974 (сорок чотири тисячі дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 98 коп. - інфляційних втрат, 3 447 (три тисячі чотириста сорок сім) грн. 77 коп. - 3% річних, 4 268 (чотири тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 32 коп. - пені, 1 334 (одну тисячу триста тридцять чотири) грн. 59 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.06.16.

Суддя Т.Ю. Трофименко