РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2016 р. Справа № 906/12/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Коломис В.В. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 28.03.16 р. у справі № 906/12/16

за позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (м.Житомир)

про стягнення 7701561,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 року зі справи № 906/12/16 (суддя Тимошенко О.М.) відмовлено в задоволенні позову.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що за умовами пунктів 3.4, 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється на підставі підписаних сторонами ОСОБА_3 приймання-передачі газу. Тобто, сторони у договорі визначили ОСОБА_3 приймання-передачі газу суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. Судом не встановлено, що позивач повернув відповідачу підписані ОСОБА_3 приймання-передачі газу та позивачем належних доказів з цього приводу не надано, тому суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язань по вказаних актах наразі не настав, тому вимоги позивача є безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить останнє скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. В обгрунтування скарги зазначає, що умовами договору не передбачено зв'язок між датою надсилання стороні актів приймання-передачі газу та порядком або строками розрахунку. Підписуючи договір сторони передбачили, що у разі перевищення споживання планових обсягів отримання газу у покупця можуть бути відсутні вільні обігові кошти для оплати непередбачених обсягів фактично спожитого газу, у строки, визначені абзацем 1 п. 6.1. Договору. Крім того, сторонам потрібен певний час (п. 3.4. Договору) для уточнення та узгодження обсягів фактично переданого та спожитого газу. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу - п. 3.3. Договору. За умовами абзацу 2 п. 6.1. договору "Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі". Тобто, "...до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу.." покупець зобов'язаний оплатити в тому числі і обсяги газу, які перевищили планові обсяги споживання. При цьому складені та узгоджені (підписані) сторонами акти приймання-передачі газу мають виключно інформаційний характер, оскільки відображаються та підтверджують уже фактичний обсяг переданого продавцем та спожитого покупцем природного газу. Звертає увагу, що навіть несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. Також вказує, що умовами договору встановлено як заплановані обсяги постачання природного газу у щомісячні періоди, так і обов'язок покупця розраховувати кількість отриманого газу виходячи з показників лічильників. Відтак, відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для проведення відповідних розрахунків. Дана обставина підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та просить її задоволити.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечує, мотивуючи тим, що згідно заяви позивача від 24.11.2015 р. № 26-8124/1.2-15 про зарахування зустрічних однорідних вимог, було погашено борг за даним договором в сумі 4166556,80 грн. та зобов'язання припинені. Дана обставина спростовує оборотно-сальдову відомість по бухгалтерському рахунку 361, в якому зокрема зазначається заборгованість 4166556,80 грн., так як дана відомість відображає стан розрахунків за період з 01.01.2013 року по 30.09.2015, в той час коли заява про зарахування зустрічних однорідних вимог датується 24.11.2015 р. З огляду на вказане та норми діючого законодавства, позивачем не підтверджено, а обставинами справи спростовано наявність боргу відповідача перед позивачем в розмірі 4166556,80 грн. Поряд з цим відзначає, що умовами п.п. 3.4 та 6.1 договору сторони визначили порядок розрахунків, зокрема, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі. Пунктом 4 додаткової угоди від 31.12.2013 р. № 4 передбачено, що у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі. Відтак, встановлюючи такий порядок розрахунків сторони визначили взаємні права та обов'язки. Обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів, наданих відповідачем, або надання письмової відмови від підписання акта. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язані сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлене договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконання його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, в зв'язку з неповерненням підписаних актів приймання-передачі газу позивачем, у відповідача був відсутній обов'язок проводити кінцевий розрахунок до 20-го числа місяця наступного за звітним. Відтак, суд першої інстанції правомірно встановив обставини справи та прийшов до обгрунтованого висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язань не настав.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав викладені у відзиві заперечення та просить відмовити в задоволенні скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 р. у справі № 906/12/16 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №13-143-В (а.с.21).

За умовами вказаного договору, продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для забезпечення власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі покупця.

За період з 04.04.13 по 10.07.15 сторони уклали сімнадцять Додаткових угод до договору купівлі-продажу №13-143-В, якими змінювались ціна газу, строки дії договору, порядок розрахунків (а.с.26-44).

На виконання умов договору, за період з 31.01.13 по 30.09.15, позивач поставив відповідачу природний газ в обсязі 2366,486 тис. куб.м. на загальну суму 13046891,49грн., що підтверджується підписаними Актами приймання-передачі газу (а.с.45-77).

Пунктом 6.1 договору з урахуванням додаткової угоди №4 передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач вказує на часткову сплату заборгованості відповідачем за поставлений газ в розмірі 8880334,69 грн., внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 4166556,80 грн.

На вказану суму заборгованості позивачем нараховано пеню в розмірі 1955019,15 грн., збитки від інфляції в сумі 1407178,63 грн. та три відсотки річних в сумі 172806,57 грн.

Оспорюваним рішенням господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 року в позові відмовлено повністю.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правомірним виходячи з наступного.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

За нормами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Вказуючи на відсутність заборгованості за поставлений газ по договору №13-143-В в сумі 4166556,80 грн., ПАТ "Житомиргаз" подало до матеріалів справи заяву ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-8124/1.2-15 від 24.11.15 (далі - Заява) (а.с.130).

Вказаною заявою припинено зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Житомиргаз" перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які виникли за договором купівлі-продажу природного газу №13-143-В від 04.01.13 у сумі 4166556,80грн., тобто у сумі, яка заявлена у позові як основний борг.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як відзначено судом першої інстанції, представник позивача у судовому засіданні не заперечив факту зарахування зустрічних однорідних вимог сторін по вказаній заяві. Відсутні такі заперечення і в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, зобов'язання відповідача сплатити позивачу борг в розмірі 4166556,80 грн. припинилось зарахуванням зустрічного зобов'язання позивача перед відповідачем.

В частині заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 1955019,15 грн., збитків від інфляції в сумі 1407178,63 грн. та трьох відсотків річних в сумі 172806,57 грн., судом враховується слідуюче.

Згідно п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Розрахунки вказаних величин здійснені позивачем починаючи з 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що крім встановленого пунктом 6.1 договору порядку оплати поставленого газу, сторони, пунктом 3.4 договору передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець (відповідач) зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець (позивач) не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. ОСОБА_3 є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Таким чином виходячи з умов договору сторони визначили як строк оплати так і умову (підставу), за наявності якої настає обов'язок оплати.

Відповідно до ст.251 ЦК України: 1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що в даному випадку сторонами у договорі визначено як строк до 20 числа, так і термін дія позивача, яка полягає у поверненні покупцеві оригіналу підписаного та скріпленого печаткою акту. Відповідно, для настання події, яка має юридичне значення, тобто для настання обов'язку відповідача сплатити за отриманий газ, мають настати одночасно як строк, так і термін. Під терміном розуміється момент, коли позивач на виконання умов пунктів 3.4 та 6.1 договору поверне відповідачу підписаний та скріплений печаткою акт. При цьому, значення має не дата, яку вказав в акті відповідач, а дата вчинення позивачем передбачених договором вищевказаних дій.

Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних ОСОБА_3 приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач на вимогу суду першої інстанції не надав.

Колегією суддів відзначається, що встановлюючи такий порядок проведення розрахунків, як зазначено в пункті 6.1 договору, сторони визначили взаємні права та обов'язки. При цьому обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягає у поверненні підписаних за своєї сторони актів, наданих відповідачем, або надання письмової відмови від підписання акта.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язані сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлене договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконання його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що сторони у договорі визначили ОСОБА_3 приймання-передачі газу суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6,11 ЦК України. Така позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 08.04.14 у справі №3-7гс14.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач повернув відповідачу підписані ОСОБА_3 приймання-передачі газу, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язань по вказаних актах наразі не настав, тому вимоги позивача є безпідставними. Слід зазначити, що таких доказів не надано і суду апеляційної інстанції.

Факт оплати відповідачем за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а підтверджує лише виконання відповідачем зобов'язань щодо поточної оплати, як передбачено у пункті 6.1. Договору.

Посилання апелянта на те, що складені та узгоджені (підписані) сторонами акти приймання-передачі газу мають виключно інформаційний характер, оскільки відображають та підтверджують уже фактичний обсяг переданого продавцем та спожитого покупцем природного газу, а тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу, судом до уваги не приймається з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відмову в позові.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 року відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обгрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 08.04.2016 р. № 14/2-493-в залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 28.03.2016 року у справі № 906/12/16 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.